Справа № 580/6456/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 580/6456/22

адміністративне провадження № К/990/8769/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про скасування розпорядження, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року (суддя - Гарань С. М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року (колегія суддів у складі: Пилипенко О. Є., Глущенко Я. Б., Шелест С. Б.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У грудні 2022 року позивач - ОСОБА_1 , звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про скасування розпорядження, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження № 4 від 02.12.2021 року Уманського міськрайонного суду Черкаської області;

- визнати протиправними дії Уманського міськрайонного суду Черкаської області щодо видачі розпорядження № 4 від 02.12.2021 року про передачу цивільної справи № 705/3380/20 до Христинівського районного суду Черкаської області не повноважною особою;

- зобов`язати Уманський міськрайонний суд Черкаської області організувати роботу суду для забезпечення передачі справи № 705/3380/20 повноважною особою.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2023, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023, позовну заяву ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання незаконним розпорядження та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 не було в повній мірі усунуто недоліки позовної заяви, яка судом першої інстанції була залишена без руху, а саме не було додано жодних належних доказів поважності причин пропуску строку звернення із даним позовом до суду і не було обґрунтовано порушення оскаржуваними розпорядженням та діями прав позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду суди попередніх інстанцій не дотрималися положень Конституції України, не врахували практику Європейського суду з прав людини, а також порушили норми процесуального права. На думку скаржника, мотивувальні частини оскаржених рішень містять суперечливі висновки щодо тих обставин, на які позивач посилалась при зверненні до суду із даним позовом. Суди попередніх інстанцій не дотримались принципу правової визначеності як складового елементу принципу верховенства права. Скаржник вважає, що єдиним ефективним способом захисту права, яке вона вважає порушеним, є оскарження спірного розпорядження.

Позиція інших учасників справи

Відповідно до частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

Рух справи у суді касаційної інстанції

13.03.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2023 для розгляду судової справи № 580/6456/22 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів: Жука А. В., Мартинюк Н. М.

Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30.05.2023 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка висновків судів, судові рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

Згідно вимог частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Указаним вимогам оскаржені судові рішення не відповідають.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Судами попередніх інстанцій указано, що ОСОБА_1 , звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про скасування розпорядження, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, в якому просила: визнати незаконним та скасувати розпорядження № 4 від 02.12.2021 року Уманського міськрайонного суду Черкаської області; визнати протиправними дії Уманського міськрайонного суду Черкаської області щодо видачі розпорядження № 4 від 02.12.2021 року про передачу цивільної справи № 705/3380/20 до Христинівського районного суду Черкаської області не повноважною особою; зобов`язати Уманський міськрайонний суд Черкаської області організувати роботу суду для забезпечення передачі справи № 705/3380/20 повноважною особою.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про можливість залишення без руху позовної заяви із наданням позивачеві строку на усунення її недоліків, а згодом про її повернення позивачеві з усіма доданими до неї документами, у зв`язку із тим, що позивачем указані недоліки усунуті не були.

Колегія суддів Верховного суду із такими висновками судів погодитись не може з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанції передчасно повернули позовну заяву у зв`язку із її недоліками, не перевіривши чи належить даний спір до юрисдикції адміністративних судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав/законних інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин.

Так, пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Отже, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як установлено судами та підтверджується змістом позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом слугувала її незгода з розпорядженням в. о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області про направлення цивільної справи № 705/3380/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства «Уманське РЕУ-3» про захист прав споживачів для розгляду до Христинівського районного суду Черкаської області, як найбільш територіально наближеного до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Передумовою видання оспорюваного розпорядження, слугувало те, що в Уманському міськрайонному суді Черкаської області здійснюють правосуддя сім суддів, які не можуть брати участь у розгляді указаної цивільної справи з поважних причин (судді Єщенко О. І., Годік Л. С., Гудзенко В. Л., та Піньковський Р. В. були відведені, що виключає можливість розгляду кожним з них указаної цивільної справи; суддя ОСОБА_3 відсторонена від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності; суддя Гончарук В. М. не має повноважень на розгляд справ у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну перебування на посаді; суддя Білик О. В. перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною). Таким чином є неможливим утворити новий склад суду для розгляду вказаної справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи.

Частиною четвертою статті 31 ЦПК України визначено, що передача справи з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі розпорядження голови суду на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до цього суду.

Відтак, у випадку задоволення відводів та неможливості утворити новий склад суду з інших поважних підстав ЦПК України передбачає процедуру передачі справи за підсудністю до іншого суду і такі процесуальні повноваження покладені на голову суду.

В даному випадку голова суду (в.о. голови суду) не здійснює повноваження, пов`язані з реалізацією публічної влади, а реалізує обов`язок визначений процесуальним законом з метою забезпечення дотримання права на судовий захист особи, яка звертається до суду.

При цьому, якщо позивач вважає, що справу розглянуто неповноважним складом суду, то вона повинна захищати свої права шляхом подання апеляційної скарги на відповідне судове рішення у цивільній справі, а не шляхом звернення за судовим захистом в порядку адміністративного судочинства про оскарження розпорядження голови суду щодо передачі справи за підсудністю.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Положеннями статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно, ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно, ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Отже, даний спір знаходиться поза площиною публічно-правових відносин, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому Суд зауважує, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, про що зазначала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 13 березня 2019 року у справі №9901/947/18.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 не підлягають окремому розгляду як у порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такий правовий підхід відповідає усталеній судовій практиці у спорах з подібними правовідносинами, сформованій Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/110/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 1540/4005/18.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі № 580/2605/22.

Суди попередніх інстанцій передчасно ухвалили оскаржені судові рішення без дослідження питання перебування даного спору у площині публічно-правових відносин та належності його розгляду в порядку адміністративного судочинства, що в даному випадку є визначальним для правильного вирішення питання прийняття позовної заяви ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що мотивувальні частини оскаржених рішень містять суперечливі висновки щодо тих обставин, на які позивач посилалась при зверненні до суду із даним позовом, не відповідають дійсності, оскільки повертаючи позовну заяву позивачу, суди не розглянули спір по суті. Мотивувальні частини оскаржених рішень містять висновки виключно щодо виконання позивачем вимог ухвали суду першої інстанції, якою позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Доводи касаційної скарги про те, що єдиним ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є оскарження спірного розпорядження є неприйнятними, з огляду на те, що скасування оспореного розпорядження не призведе до захисту будь-якого права позивача, а навпаки створить ситуацію невизначеності, за якою у Христинівського районного суду Черкаської області зникне підстава для розгляду спірної цивільної справи, що негативно вплине на права позивача.

Інші доводи касаційної скарги, які зводяться до цитування практики Європейського суду з прав людини та постанов Верховного Суду не суперечать висновкам, викладеним у цій постанові.

Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

У частині четвертій статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

На підставі викладеного касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Висновки щодо судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук Н.М. Мартинюк