Справа № 120/4291/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 травня 2023 р. Справа № 120/4291/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю секретаря судового засідання: Галюк Аліни Леонідівни

позивача: не з`явився,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: Богдашевський В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної митної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Вінницької митниці Державної митної служби України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 13.08.2022 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (покупець) уклав контракт №4 з Шеньчжень Компанія Жираф Е-комерція (Китай) (продавець), згідно з яким продавець зобов`язується поставити і передати в порядку і строки, встановлені цим Контрактом РК дисплеї, а покупець прийняти і оплатити товар, назва якого, його асортимент, комплектність та кількість, вказані в окремій Специфікації до Контракту. Контрактом визначено, що вступає в силу з дати підписання обома сторонами і діє до 31.12.2023.

Як зазначає представник позивача, для митного оформлення товару, ввезеного на підставі зазначеного Контракту, позивач подав до Вінницької митниці електронну митну декларацію №UА72U0 від 18.01.2023 та необхідний пакет документів, а саме: Контракт №4 від 13.08.2022, платіжне доручення від 02.01.2023 №19jBKLN1, Специфікацію до контракту №4 від 13.08.2022, рахунок-фактуру (інвойс) №2 від 13.12.2022, довідку про транспортно-експедиційні витрати від 13.01.2023. Митна вартість товару у вказаній декларації була визначена за першим методом, тобто за ціною договору.

Водночас, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА401000/2023/000006/2 від 24.01.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА401020/2023/0000101 від 24.01.2023.

На думку позивача, відсутність в інвойсі прямого посилання на контракт, на підставі якого цей інвойс прийнятий, не може слугувати підставою для визнання його недійсним або викликати сумніви щодо достовірності інформації, яка в ньому зазначена. Зазначив, що інвойс крім усіх вищезазначених відомостей містив вичерпні відомості про поставлений товар.

В зв`язку з цим, не погодившись із такими рішеннями митного органу, представник позивача звернувся до суду із цим позовом з вимогами визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА401000/2023/000006/2 від 24.01.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА401020/2023/0000101 від 24.01.2023.

Ухвалою від 20.04.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05.05.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що за митною декларацією №UА72U0 від 18.01.2023 до митного оформлення в режимі імпорт було заявлено товар: плоскі дисплейні модулі, які мають сенсорні екрани, без драйверів або схем управління; рідкокристалічних дисплеїв телефонних апаратів для сотових мереж зв`язку (смартфонів).

До митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 13.12.2022 №2, контракт від 13.08.2022 №4, платіжне доручення від 02.01.2023 №19JBKLN1, довідка про транспортно- експедиційні послуги від 13.01.2023 №б/н.

Однак, в наданому до митного оформлення рахунку (інвойсі) від 13.12.2022 №2 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойса до контракту від 13.08.2022 за №4. Також, представник відповідача зауважив, що в зовнішньоекономічному договорі та в інвойсі не зазначений номер банківського рахунку продавця, а в платіжному доручені від 02.01.2023 №19JBKLN1, банком отримувача значиться CITIBANK N.A. NEW YORK, в той час, коли в договорі та інвойсі зазначений банк CITIBANK N.A. HONG KONG.

В той же час, зовнішньоекономічним договором та інвойсом передбачено, що товар поставляється на умовах FCA Шеньчжень, якими передбачається, що всі витрати по транспортуванню товару покладаються на покупця, проте згідно авіа накладної від 12.01.2023 № 080-08847506, оплата за авіа транспортування, була здійснена відправником в порту відправлення, а згідно наданої довідки про вартість транспортування від 13.01.2023 №б/н, витрати були понесенні покупцем, що викликає сумнів в автентичності наданих документів до митного оформлення.

Враховуючи виявлені недоліки та положення ч.2,3 ст.53 Митного кодексу України, 23.01.2023 декларанту було направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів. Однак, позивач листами було надіслано відповідь, що інші документи надаватись не будуть. У зв`язку з цим, відповідач дійшов висновку, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості». Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, а визначення митної вартості товару з використанням методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митна вартість була визначена за резервним методом згідно ст.64 Митного кодексу України.

Джерелом числового значення митної вартості для товару №1 є ЕМД від 09.11.2022 за №UA401020/2022/051622 за якою оформлено товар, що поставлявся від цього ж самого продавця «Рідко кристалічні дисплеї до телефонних апаратів для сотових мереж зв`язку (смартфонів), нові. Комплектація: екран, задня кришка дисплею, з`єднувальний кабель. Тип LCD. Виробник: немає даних. Торговельна марка: немає даних. Країна виробництва: CN.» та складає 92,85 дол. США за кг.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача стверджує, що митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття правомірного рішення.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

13.08.2022 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та Шеньчжень Компанія Жираф Е-комерція (Китай) (продавець) укладено контракт №4, згідно з яким продавець зобов`язується поставити і передати в порядку і строки, встановлені цим Контрактом РК дисплеї, а покупець прийняти і оплатити товар, назва якого, його асортимент, комплектність та кількість, вказані в окремій Специфікації до Контракту. Контрактом визначено, що вступає в силу з дати підписання обома сторонами і діє до 31.12.2023. .

Відповідно до пункту 3.2 вищезазначеного контракту ціна товару, що поставляється зазначається у відповідних Додатках (Специфікаціях) до Крнтракту. У вартість товару включається вартість упаковки, маркування, вартість тари, палет, навантаження (п. 3.4 Контракту).

Також, згідно пункту 4.1 Контракту оплата товару за цим Договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок в порядку визначеному у Контракті.

Датою оплати товару є дата надходження грошових коштів від покупця на банківський рахунок продавця (п. 4.4 Контракту).

Також, судом встановлено, що 18.01.2023 позивач, через свого представника Кізіна О.В., подав до Вінницької митниці електронну митну декларацію №UА72U0 від 18.01.2023, а також Специфікацію до Контракту №4 від 13.08.2022, рахунок-фактуру (інвойс) №2 від 13.12.2022, Контракт від 13.08.2022 №4, платіжне доручення в іноземній валюті від 02.01.2023 за №19JBKLN1, довідку про транспортно-експедиційні послуги від 13.01.2023 №б/н.

За наслідком поданих позивачем документів, 24.01.2023 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА401000/2023/000006/2, у якому зазначено, що відповідно до частини 1 статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені Митним кодексом України. Згідно з пунктом 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Пунктом 2 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Так, в наданому до митного оформлення рахунку (інвойсі) від 13.12.2022 №2 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойса до контракту від 13.08.2022 №4. Також, слід зауважити що в зовнішньоекономічному договорі та в інвойсі не зазначений номер банківського рахунку продавця, а в платіжному доручені від 02.01.2023 №19JBKLN1, банком отримувача значиться CITIBANK N.A. NEW YORK, в той час, коли в договорі та інвойсі зазначений банк CITIBANK N.A. HONG KONG. В той же час зовнішньоекономічним договором та інвойсом передбачено, що товар поставляється на умовах FCA Шеньчжень, якими передбачається, що всі витрати по транспортуванню товару покладаються на покупця, проте згідно авіа накладної від 12.01.2023 № 080-08847506, оплата за авіа транспортування, була здійснена відправником в порту відправлення, в той час, коли згідно наданої довідки про вартість транспортування від 13.01.2023 № б/н, витрати були понесенні покупцем, що викликає сумнів в автентичності наданих документів до митного оформлення. Також, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури:

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Враховуючи вищезазначене та положення ч.2,3 ст.53 МКУ, 23.01.2023 декларанту було направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно ч.2,3 ст. 53 МКУ. Декларантом листами було надіслано відповідь, що інші документи надаватись не будуть. У зв`язку з цим, є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості». Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп.2, 3 статті 58 застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 МКУ) та (ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Відповідно до п.І ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст.64 МКУ.

Джерелом числового значення митної вартості для товару №1 є ЕМД від 09.11.2022 №UA401020/2022/051622 за якою оформлено товар, що поставлявся від цього ж самого продавця «Рідко кристалічні дисплеї до телефонних апаратів для сотових мереж зв`язку (смартфонів), нові. Комплектація: екран, задня кришка дисплею, з`єднувальний кабель. Тип LCD. Виробник: немає даних. Торговельна марка: немає даних. Країна виробництва: CN.» та складає 92,85 дол. США за кг.

У зв`язку із прийняттям рішення №UА401000/2023/000006/2 від 24.01.2023 про коригування митної вартості товарів відповідачем сформовано картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UА401020/2023/0000101 від 24.01.2023.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішенням та карткою відмови позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку рішенням митного органу, що оскаржуються, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 (далі - МК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, п. 1 ч. 6 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно зі ст.ст. 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Вказана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із процитованих норм видно, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме: наявність в поданих декларантом документах розбіжностей, наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Необхідність витребування додаткових документів, передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

При цьому, посилання на наведені вище обставини, на думку суду, можуть мати місце лише у випадку, якщо митний орган ставить під сумнів реальність операцій щодо його придбання, однак, дане питання не входить до предмету дослідження в межах цієї справи.

Частиною 5 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як встановлено судом, декларантом були надані митному органу наступні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, а саме:

- Контракт №4 від 13.08.2022;

- Специфікацію до контракту №4 від 13.08.2022;

- рахунок-фактуру (інвойс) №2 від 13.12.2022;

- платіжне доручення від 02.01.2023 №19jBKLN1;

- довідку про транспортно-експедиційні витрати від 13.01.2023.

В той же час, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів видно, що митний орган дійшов висновку, що на момент митного оформлення, додані до ЕМД документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Зокрема, відсутність в інвойсі посилання на контракт №4 від 13.08.2022 унеможливлює встановлення останнього саме до даного договору. Більш того, відповідачем встановлені розбіжності між назвою банку одержувача, що вказані у відповідних контракті та інвойсі та платіжному дорученні від 02.01.2023 №19jBKLN1.

З огляду на викладене, в судовому засіданні судом було ретельно досліджено відповідні первинні документи, що надавались позивачем разом з митною декларацією відповідачу, та встановлено наступне.

Як зазначено у п. 4.1 Контракту №4 від 13.08.2022, оплата товару за цим Договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок у визначеному в контракті порядку.

Згідно реквізитів сторін Контракту №4 від 13.08.2022, банком, в якому відкритий рахунок продавця - Шеньчжень Компанія Жираф Е-комерція (Китай) визначено CITIBANK N.A. HONG KONG, в той час, коли в платіжному доручені від 02.01.2023 №19JBKLN1, банком отримувача значиться CITIBANK N.A. NEW YORK.

Також, інвойсом №2 до контракту №4 від 13.12.2022 передбачено, що товар поставляється на умовах FCA Шеньчжень, якими передбачається, що всі витрати по транспортуванню товару покладаються на покупця.

Проте, згідно авіа накладної від 12.01.2023 № 080-08847506 (а.с. 21), оплата за авіа транспортування, була здійснена відправником в порту відправлення, в той час, коли згідно наданої довідки про вартість транспортування від 13.01.2023 № б/н (а.с. 22), витрати були понесенні покупцем.

Зазанчені невідповідності в поданих до митного оформлення товару первинні документи підтверджують обґрунтованість викликаних в відповідача сумнів в автентичності наданих документів до митного оформлення.

При цьому, стороною позивача до позовної заяви не додано документів, як б підтвердили те, що визначений в інвойсі №2 від 13.12.2022 товар, який був оплочений згідно платіжного доручення від 02.01.2023 №19jBKLN1, дійсно був поставлений на виконання умов Контракту №4 від 13.08.2022.

За сукупністю наведеного, суд доходить висновку, що документи надані позивачем не містили всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за придбані товари, відтак, у відповідача обґрунтовано виникли сумніви щодо вартості товару, запропоновано надати додаткові документи, після відмови у чому, відповідачем за наявності на те правових підстав скориговано митну вартість.

Оцінюючи правомірність застосування відповідачем саме резервного методу, суд вказує наступне.

Відповідно до положень статті 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Із процитованого видно, що другорядні методи застосовуються після консультацій між митним органом та декларантом.

Суд звертає увагу на ту обставину, що на звернення митного органу в порядку консультацій, позивач відмовився надавати будь - які документи, вказуючи на те, що ним правомірно визначено митну вартість за ціною договору. Отже повторно звертатись на кожному етапі визначення методу про надання додаткових документів пітверджуючих певні обставини не було доцільно, адже відповідь про відмову надана, при цьому неоднократно.

При коригуванні митної вартості відповідач застосував резервний метод застосовуючи інформацію про конкретну митну декларацію.

На думку суду, інформація з конкретної митної декларації є достатнім доказом ввезення певної партії товару за відповідною ціною.

Так, у справі №820/2187/13-а суд касаційної інстанції констатував, що на основі «цінової інформації, яка міститься у «ЦБД ЄАІС» органом доходів і зборів було скориговано митну вартість товарів у бік збільшення на підставі 6-го (резервного) методу, та визнав, що таке коригування було здійснено правомірно (постанова від 26.03.2015, ЄДРСР - 43382415).

Згідно положень статті 64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна грунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Таким чином, при застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості митницею використовується інформація з баз даних про вже проведені митні оформлення подібного товару. При цьому, за основу при коригуванні береться вартість товару, за якою цей товару оформлено у вільний обіг. Додаткові дії щодо віднімання, додавання певних складових не проводяться, адже вказане не притаманне даному методу визначення митної вартості товару.

При цьому, необхідно розрізняти шостий (резервний) методу визначення митної вартості товару та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст.59 МК України) та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст.60 МК України).

Суд звертає увагу, що у відповідності до ч.2 ст.59 МК України врахування умов продажу, фізичних характеристик імпортованого товару, якість, репутація на ринку виробника товару, умови поставки товару є умовами застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. При цьому, вказані умови не притаманні для шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, передбаченого ст.64 МК України.

Отже, при застосуванні резервного методу митний орган не має враховувати фізичні характеристики товару.

Так, судом встановлено, що джерелом числового значення коригування митної вартості є ЕМД від 09.11.2022 № UA401020/2022/051622, яка також раніше подавалась ФОП ОСОБА_1 до митного органу, при ввезенні на територію України ідентичного (аналогічного за характеристиками) товару та складає 92,85 дол. США за кг.

Отже, митним органом скориговано митну вартість у відповідності до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи вище процитоване, суд доходить висновку про правомірність прийнятого рішення та картки, а отже позов не підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, судові витрати на користь позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька митниця Державної митної служби України (вул. Лебединського, буд. 17, м. Вінниця, 21034, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна