Справа № 522/10710/22
Суддя: Слободянюк А. В.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

при секретарі - Бовкун М.В.,

за участю представника позивача - Грабового О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України, зобов`язання покинути територію України та заборону в`їзду в Україну на три роки, -

В С Т А Н О В И В :

17 серпня 2022 року громадянин Нігерії ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з даною позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби (ДМС) у місті Києві та Київській області, у якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 09 серпня 2022 № 660 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушення норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон). З рішення про примусове повернення в країну походження не вбачається, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності; у розшуку чи під слідством, судом на території України не перебував; відсутні докази про ухилення від сплати за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП. У позові вказується про відсутність достатніх підстав для застосування заборони в`їзду в Україну терміном на три роки. Крім того, у позові вказується, що необґрунтоване рішення відповідача поставить під загрозу життя та свободу позивача.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18 серпня 2022 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження (а.с.15).

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 06 березня 2023 року справу передано за територіальною підсудністю для розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва (а.с.39,40).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 25 квітня 2023 року, головуючим суддею у даній справи визначено суддю А.В. Слободянюк (а.с.46).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2023 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (а.с.47).

Представником позивача, адвокатом Грабовим О.А. (а.с. 76-82), 16 травня 2023 року подано письмові пояснення (а.с.57-63).

У поясненнях зазначається, що позивач офіційно прибув на територію України у 2013 році з метою навчання, термін дії посвідки на тимчасове проживання в України серії НОМЕР_1 встановлено до 31 липня 2018 року. 09 серпня 2022 року позивач особисто звернувся до відповідача з метою врегулювання правового статусу перебування іноземця на території України. У зв`язку з тим, що вчасно не мав змоги вирішити питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання, та з особистих проблем, пов`язаних із обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи, не може здійснити виїзд за межі території України. За розглядом усного звернення, позивача повідомили, що він проживає без дійсних документів на право проживання в Україні, та документами, термін дії яких закінчився, що є адміністративних правопорушенням, про що позивач не заперечував.

09 серпня 2022 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення та повідомлено, що розгляд справи буде проводитись без його участі. В той же день відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн.

Позивачем було виконано вказану постанову, штраф сплачено 11 серпня 2022 року. Позивачу повернуто паспорт з відміткою про примусове повернення від 09 серпня 2022 року № 660, зобов`язання залишити територію України до19 серпня 2022 року та заборону в`їзду в України строком на три роки до 09 серпня 2025 року. 09 серпня 2022 року позивач повідомляв відповідача, що у нього є обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи, тому він не зміг до цього часу здійснити виїзд за межі території України.

Також, зазначається, що оскаржуване рішення позивачу під підпис не було вручено, не залучено при складенні протоколу адміністративних документів перекладача. 18 серпня 2022 року позивач звернувся до ГУ Державної міграційної служби в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв`язку побоюванням зазнати насилля, жорстокого та нелюдського ставлення, що принижує гідність, поводження чи покарання. Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області було прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видано Довідку про звернення за захистом в Україні № 013059, термін дії довідки продовжено до 22 серпня 2023 року. Отже, за таких обставин прийняте відносно позивача рішення про примусове повернення було передчасним, необґрунтованим та таким, що суперечить обставинам справи та підлягає скасуванню.

У поясненнях вказується, що станом на 11 травня 2023 року позивач на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.

Представником відповідача подано заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.84,85).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача, адвоката Грабового О.А., про уточнення позовних вимог. Замінено первісного відповідача - Головне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на відповідача - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (а.с. 106-108).

У судовому засіданні представник позивача Грабовий О.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові та письмових поясненнях. Додатково вказав, що позивач на даний час має документ, який засвідчує законність його перебування на території України, - довідку про звернення за захистом в Україні, строк дії якої продовжено до 22 серпня 2023 року. Підставами для отримання довідки стали обґрунтовані побоювання позивача щодо свого життя у країні походження, де він може піддаватись переслідуванню з мотивів приналежності до певної соціальної групи. Також, представник заявника пояснив, що своєчасно звернутись до органів міграційної служби для врегулювання правового статусу свого перебування в Україні йому завадили такі обставини як наявність карантинних обмежень, введення воєнного стану на території України. Крім того, позивач також побоювався зазнавати утисків в Україні внаслідок приналежності до іншої расової групи.

Таким чином, суд вислухавши пояснення учасника справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09 серпня 2022 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Савченко М.В. відносно громадянина Нігерії ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 011483, відповідно до якого 09 серпня 2022 року о 16 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ольгинська, б. 3, виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 92-93).

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2022 року заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Петровим Д.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 011455 відносно громадянина Нігерії ОСОБА_1 , у якій зазначено, що 09 серпня 2022 року о 16 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ольгинська, б. 3, виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні, чим порушив ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 94).

Вказаною постановою на громадянина Нігерії ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

Також, 09 серпня 2022 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Савченко М., за погодженням з начальником управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Семиногом І., прийняте рішення, яке затверджене заступником начальника Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Петровим Д., про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням вирішено примусово повернути позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано покинути територію України у термін до 19 серпня 2022 року, заборонено в`їзд на територію України терміном на три роки (а.с.97-98).

У своєму рішенні відповідач послався на те, що позивач порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», проживав без документів на право проживання в Україні. У ході опитування позивач пояснював, що в Україну прибув у 2013 року з метою навчання, його було документовано посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 строком дії від 27 серпня 2013 року до 31 липня 2018 року. Після закінчення терміну дії посвідки територію України не покинув, оскільки мав намір і далі перебувати в України, проживав за рахунок своїх заощаджень, коштів, отриманих від рідних із-за кордону. Офіційно не працевлаштований та неофіційного підробітку не мав. Документи для повторного отримання посвідки на тимчасове проживання на території України не подавав. За продовженням термінів перебування, отримання дозволу на імміграцію в Україну, отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до органів ДМС не звертався. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 011483 від 09 серпня 2022). Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать про те, що ним порушені вимоги ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 5 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Також, відповідно до п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою КМУ №150 від 15 лютого 2012, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011.

Як встановлено судом, за порушення правил перебування іноземних громадян на території України вказаного громадянина Нігерії 09 серпня 2022 року притягнуто до адміністративного відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП (постанова ПН МКМ 011455), за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме, проживання без документів в України, що є порушенням ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн. (94, 95).

Згідно квитанції № 89541285 від 11 серпня 2022 року штраф позивачем сплачено (а.с.96).

Так, згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Станом на час розгляду даної справи сторона позивача доказів скасування вказаної постанови, суду не надала.

Суду надано посвідку на тимчасове проживання позивача серії НОМЕР_1 від 27 серпня 2013 року строком дії (продовжено) до 31 липня 2018 року (а.с.64,65).

Разом з тим, ні позовна заява, ні пояснення представника позивача не містять даних щодо неможливості звернення позивача до органів ДМС, у період після 31 липня 2018 року до ухвалення оспорюваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, з оформленням документів на тимчасове проживання в Україні.

Карантинні заходи, на які посилається представник позивача, як на поважну причину несвоєчасного звернення позивача до органів ДМС, були запровадженні в березні 2020 року, воєнний стан - у лютому 2022 року, тобто проміжок між закінченням строку законного перебування позивача в Україні та зазначеними обставинами, є значним. Крім того, суд зважує, що позивач у 2013 році вже звертався до відповідача для отримання посвідки на тимчасове проживання, тобто був добре обізнаний з процедурою легалізації свого перебування на території України, проте повторних дій не вчиняв.

Наведене свідчить, що позивач, порушуючи чинне законодавство України, розуміючи наслідки такого порушення, з особистих міркувань, у належний спосіб, не звернувся до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України.

Згідно позовних вимог, позивач, надаючи копію оскаржуваного рішення відповідача від 08 серпня 2022 року на двох аркушах (а.с. 33-34), також зазначає, що під час ухвалення даного рішення, відповідач допустив такі порушення як незалучення перекладача під час складання адміністративних матеріалів, ненадання позивачу рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Так, у письмових поясненнях позивача від 09 серпня 2022 року, відібраних головним спеціалістом адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії, позивачем вказувалось, що він прибув до України 2013 році з метою навчання, внаслідок вступу до навчального закладу був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 строком дії від 27 серпня 2013 року до 31 липня 2018 року. З питань повторного оформлення посвідки на тимчасове проживання, продовження строків перебування в Україні до компетентних органів не звертався, претензій до співробітників міграційної служби не має, перекладача не потребує (а.с.91).

Крім того, відповідно наданих стороною відповідача на вимогу ухвали суду копій матеріалів міграційної справи, оскаржуване рішення органу ДМС має третій аркуш, який містить підпис громадянина Нігерії ОСОБА_1 про те, що він не потребує перекладача та отримав копію рішення (а.с. 99).

Крім того, у письмових пояснення до суду, стороною позивача вказується, що 18 серпня 2022 року позивач звернувся до ГУ Державної міграційної служби в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв`язку побоюванням зазнати насилля, жорстокого та нелюдського ставлення, що принижує гідність, поводження чи покарання. Після чого було прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та видано Довідку про звернення до за захистом в Україні № 013059, термін дії якої продовжено до 22 серпня 2023 року (а.с. 70-71).

Статтею 31 Закону визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно ст. 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження. Біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країн, де вони можуть зазнати катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання або з яких вони можуть бути вислані або примусово повернуті до країн, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначений ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідно до якого, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо така особа під час незаконного перетинання державного кордону України звернулася із зазначеною заявою до посадової особи Державної прикордонної служби України, вона зобов`язана надати цій посадовій особі пояснення про причини незаконного перетинання державного кордону України. У разі відсутності у такої особи документів, що посвідчують її особу, або якщо такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити в поясненні про цю обставину, а також викласти причини зазначених обставин. Під час надання пояснень особою, яка не володіє українською або російською мовами, орган Державної прикордонної служби України повинен забезпечити перекладача з мови, якою така особа може спілкуватися. Після надання пояснень особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна бути протягом 24 годин передана посадовими особами Державної прикордонної служби України представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

З аналізу вищенаведених норм можна зробити висновок, що особа не може бути примусово повернутою або висланою до країни походження за наявності тієї обставини, що особа, яка перетнула державний кордон України, звернулась до відповідного органу ДМС з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, лише після подачі даної заяви, відносини, між особою, яка потребує додаткового захисту або біженцем та ДМС будуть регулюватися міжнародно - правовими договорами в сфері питань, які регулюють питання біженців.

За матеріалами справи позивач звернувся до ГУ ДМС в Одеській області Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції 18 серпня 2022 року (а.с.71), тобто після притягнення його до адміністративної відповідальності 09 серпня 2022 року та ухвалення відповідачем рішення від 09 серпня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Надані стороною позивача витяги з книги обліку злочинів поліції Нігерії, хоча і датовані 30 березня 2017 року та 03 квітня 2017 року, відповідно (а.с. 23-26), проте переклад з англійську на українську мови виконано лише 07 жовтня 2022 року, тобто також після ухвалення оскаржуваного рішення відповідача.

Отже, звернення позивача органів державної міграційної служби за захистом, не може враховуватись судом при вирішенні питання про правомірність прийняття відповідачем рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, оскільки таке звернення позивача відбулося після прийняття оспорюваного рішення. Крім того, суд звертає увагу сторони позивача, що за наявності обґрунтованих підстав вважати можливість переслідування позивача у країні походження, останній не позбавлений можливості виїхати або бути примусово повернутий до третьої країни.

Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення дотримано вимогЗакону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з`ясовано усі дійсні обставини, наведено належні обґрунтування під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, а позивачем свідомо допущено порушення чинного законодавства України, оскільки позивач не звернувся до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України, офіційно в України не працевлаштований, будь-яких доказів наявності соціальних зв`язків на території України, доказів його професійної, публічної, політичної, волонтерської діяльності на території України суду не надав.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про скасування рішення щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В той же час, ухвалюючи рішення про заборону вказаному громадянину в`їзд на територію України строком на три роки, відповідач своє рішення не обґрунтував.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Як роз`яснено в п.18 Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття 09 серпня 2022 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Савченко М. рішення про примусового повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) із забороною в`їзду на територію України строком на три роки, суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні не наведено ні підстав, ні мотивів, з яких останній виходив, приймаючи рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України строком на три роки.

На підставі наведеного, суд вважає, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) в частині заборони останньому в`їзду на територію України строком на три роки є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій часті підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 4, 9, 13, 15, 23, 26Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення задовольнити частково.

Скасувати рішення головного спеціаліста відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Савченко М. від 09 серпня 2022 року про примусового повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на три роки.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:

Позивач - громадянин Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, адреса: м. Київ, вул. Березняківська, буд.4-А, .

Суддя А.В. Слободянюк