Справа № 160/13279/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняЛінчук С.В.,
за участі: позивача: представника позивача: представника відповідача: не прибув не прибув ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення та відстрочення його виконання у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
29.08.2022 року, яка зареєстрована судом 30.08.2022 року, через систему «Електронний суд» представником позивача Дяченко Олексієм Володимировичем до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано позовну заяву ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 за період з 10.10.2016 року по 28.02.2018 року включно;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 за період з 01.03.2018 року по 28.09.2018 року включно у фіксованому розмірі 3719,72 грн. в місяць відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду означеної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2008 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 в період з 10.10.2016 року по 28.02.2018 року включно.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за період з 10.10.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Розподіл судових витрат судом не проводився.
Не погодившись із даним судовим рішенням, позивачем та відповідачем подані до суду апеляційні скарги, за наслідками розгляду яких, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.02.2023 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та військової частини НОМЕР_1 залишені без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року залишено без змін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 року клопотання військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення судового рішення та відстрочення його виконання повернуто заявнику.
19.05.2023 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про роз`яснення судового рішення та відстрочення його виконання, в якому заявник просить суд:
- зупинити перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, та строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання;
- розгляд клопотання проводити в закритому судовому провадженні з метою дотримання вимог щодо нерозповсюдження в Єдиному державному реєстрі судових рішень в загальному доступі інформації, яка може перешкоджати інтересам оборони, а саме щодо виконання військовою частиною НОМЕР_1 бойових завдань.
Аргументи даного клопотання зводяться до наступного. Так, відповідач стверджує, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року суперечність в частині застосування чи незастосування військовій частині НОМЕР_1 січня 2008року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_3 в період з 10.10.2016 року по 28.02.2018 року включно, що вимагає роз`яснення суду в порядку ч. 1 ст. 254 КАС України.
Щодо відстрочення виконання судового рішення відповідач зазначив наступне. Так, відповідач входить до структури Збройних Сил України, а тому починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідач здійснює передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і на час вирішення спору і триває на момент подання касаційної скарги. Згідно вимог закріплених у ч.2 ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61,62, 63 цієї Конституції. Отже, правовідносини щодо соціального захисту громадян регулюються статтею 46 Конституції України, яка у наведених вище положеннях частини другої ст. 64 Основного Закону відсутня. З наведеного слідує, що в умовах воєнного стану законодавець на конституційному рівні допустив можливість обмеження соціальних прав громадян. Нарахування і виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям підпадає під гарантії, передбачені статтею 46 Конституції України, оскільки вказана гарантія ґрунтується в тому числі на ч. 3 ст. 9 Закону України «Про гарантії соціального та правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей», які відповідно до ст. 64 Конституції України можуть бути тимчасово обмежені в умовах воєнного або надзвичайного стану. Разом з тим відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Як видно із аналізу пріоритетних завдань в державі, визначених Конституцією України, то захист суверенітету і територіальної цілісності України під час воєнного стану є найважливішою функцією держави, справою всього Українського народу разом із забезпеченням її економічної безпеки. З врахуванням пріоритетних завдань держави в умова воєнного стану щодо захисту територіальної цілісності та забезпечення мобілізації перехідними положеннями Закону України «Про державний бюджет України в 2023р.» було взагалі зупинено нарахування індексації в 2023 року, тобто дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що є доказом того, що вищий законодавчий орган надає зрозуміти важливіші пріоритети в економічній політиці держави і намагається зекономити грошові кошти видатків таким чином, щоб більше спрямувати частину бюджету на оборону. При цьому Законом України «Про державний бюджет України в 2023р» видатки на безпеку та оборону затверджені в розмірі 1 трлн. 141 млрд. грн. або 18,2% ВВП, і на них спрямують понад половину видатків Державного бюджету. України. Тож, видатки на безпеку і оборону не є синонімом видатків на соціальне забезпечення. При цьому за звітом КМУ щодо плану виконання бюджету на 2023р. дефіцит бюджету перевищуватиме 20% ВВП. Це означає, що економіка України зможе покрити лише 80% запланованих видатків бюджету в 2023р. Решту - близько 38 млрд. доларів - Уряд лише розраховує отримати ззовні. Нині дефіцит бюджету фінансуються за рахунок коштів від міжнародних партнерів приблизно на 60%. Вказана інформація є загально-відомою і публічною, та була опублікована Урядом під час прийняття Державного бюджету. Відтак відповідач вважає, що означені обставини є достатнім обґрунтуванням щодо необхідності відстрочення виконання судового рішення в умовах воєнного стану, оскільки законодавець, КМУ, керуючись Конституцією України обмежують соціальні виплати в тому числі з метою збереження економічної безпеки країни та на інтереси оборони.
За відомостями протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023 року зазначена вище заява розподілена та 22.05.2023 року передана судді Пруднику С.В.
22.05.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення та відстрочення його виконання. Призначено клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення та відстрочення його виконання у судовому засіданні.
У судове засідання 31.05.2023 року прибув представник заявника (відповідача) військової частини НОМЕР_1 .
Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Представник заявника (відповідача) військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання, роз`яснити судове рішення та відстрочення його виконання.
Розглянувши клопотання про роз`яснення судового рішення та відстрочення його виконання, дослідивши необхідні для розгляду заяви матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.
Згідно із ч.2 ст.14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно із частинами 1, 2 статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Суд зазначає, що роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.
Незрозумілість судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Тобто, це стосується випадків, коли не дотримано вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.
Роз`яснення судового рішення за своєю правовою суттю є одним із способів усунення його недоліків, яке не передбачає виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в постановлене рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 22а-11177/08.

У заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у рішенні є незрозумілим, в чому полягає неясність рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 814/907/16.

Критерієм для роз`яснення судового рішення є встановлення судом факту того, що рішення є незрозумілим, тобто зі змісту його резолютивної частини не можна зробити висновки про обсяг прав та обов`язків учасників справи у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція встановлена Верховним Судом у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 619/3407/16-а.

Згідно правової позиції, неодноразово висловленої Верховним Судом у постановах від 11.08.2021 у справі № 360/1860/20 та від 18.08.2022 у справі № 540/658/20, частина 2 статті 254 КАС України виключає можливість розгляду заяви про роз`яснення судового рішення за умови, якщо таке рішення вже виконано. Наявність/відсутність факту виконання рішення виключає/надає можливість роз`яснення постанови суду.

Разом із тим, суд зазначає, що алгоритм дій відповідача під час та після виконання судового рішення, а також наслідки такого виконання не може визначатись як роз`яснення судового рішення у розумінні частини першої статті 254 КАС України.

Дослідивши зміст рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року, яке просить роз`яснити заявник, суд вважає, що вказане судове рішення є зрозумілим за змістом та додаткового роз`яснення судом не потребує. Резолютивна частина містить чіткі вимоги щодо зобов`язання вчинення певних дій відповідачем та не викликає труднощів для її розуміння та виконання, а тому розширеному тлумаченню шляхом її роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу, не потребує.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача в частині про роз`яснення судового рішення.

Щодо відстрочення виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підстави для звернення до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення встановлені ст.378 КАС України, згідно ч.3 якої - звернення з заявою передбачає наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, перелік таких обставинам також встановлений цією статтею та такими обставинами є :

- відсутність коштів на рахунку,

- відсутність присудженого майна в натурі,

- стихійне лихо та інші подібні обставини.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд встановить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

У постанові від 06.12.2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення. (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30.01.2020 у справі №819/150/17).

У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі №1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Суд вважає, що при розгляді заяв або клопотань щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року. На теперішній час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

В обґрунтування клопотання про відстрочення виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року заявник зазначає про факт військової агресії Російської Федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану, здійснення відповідачем передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, які на даний час роблять неможливим виконання судового рішення.

При цьому, військовою частиною НОМЕР_1 не надано до суду доказів на підтвердження обставин що заважають вчасно виконати рішення суду, а лише сам факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має з урахуванням поточних умов вишукувати заходів для найскорішого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання даного рішення до припинення воєнного стану в Україні призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача в частині відстрочення виконання зазначеного вище рішення суду.

Керуючись статтями 241-244, 248, 254, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення та відстрочення його виконання - відмовити.

Копію ухвали суду надіслати (видати) учасникам справи (їх представникам) та заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 31 травня 2023 року.

Суддя С. В. Прудник