Справа № 759/7661/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Журибеда О.М. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Справа № 759/7661/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

Позивача ОСОБА_1,

представника Позивача Якушева С.І.,

представника Відповідача Келеберденка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Київської митниці Державної митної служби України

про скасування постанови та закриття провадження у справі

про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі - Відповідач), в якому просив: скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 1315/100000/22 від 30.06.2022 та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджував, що гарантійний лист щодо поміщення товару в митний режим тимчасового вивезення (реімпорт) був підписаний директором ТОВ «П Ц «Система» Сичинавою Е.О . У зв`язку з цим, на переконання Позивача, він не є суб`єктом правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності спірної постановою.

Також Позивач зазначав, що Відповідачем при винесенні спірної постанови не було опитано свідків, а саме директора ТОВ «П Ц «Система» Сичинаву Е.О. та, як наслідок, не отримано пояснень безпосередньо від особи, яка безпосередньо склала відповідний гарантійний лист щодо реімпорту товару.

Крім того Позивач вказував, що у згаданому гарантійному листі та в митній декларації допущено помилку у строках зворотного вивезення товару та замість 2022 року, як таке мало б бути зазначено відповідно до умов контракту, вказано 2021 рік.

Разом з тим Позивач посилався на обставини непереборної сили, зазначав, що дії декларанта не призвели до ухилення від сплати митних платежів та/або до інших негативних наслідків.

2. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановляючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем було вчинено порушення митного законодавства, за яке його притягнуто до відповідальності.

При цьому суд, установлюючи обставини справи, зазначив, що саме Позивач як комерційний директор ТОВ «П Ц «Система» перевищив установлений Митним кодексом України строк тимчасового вивезення товарів, задекларованих за митною декларацією від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615, більш ніж двадцять діб.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову повністю, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в його позовній заяві.

При цьому Апелянт наголошує на тому, що гарантійне зобов`язання за митною декларацією від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 було видано безпосередньо директором ТОВ «П Ц «Система» Сичинавою Е.О. , а не ним як комерційним директором цього товариства, а тому, за твердженням Апелянта, відповідно до ч. 2 ст. 459 МК України, він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення такого зобов`язання.

Крім того Апелянт зазначає, що він не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду Відповідачем його справи, оскільки протокол складений у відношенні ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 (помилка в написанні по батькові) і направлений поштою лише 31.05.2022, а не 26.05.2022, як стверджує Відповідач.

Також Апелянт вважає, що Відповідач порушив визначених законодавством 15-денний строк розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення, прийняв оскаржувану постанову без опитування свідків, зокрема особи, яка видала означене вище гарантійне зобов`язання.

На переконання Апелянта, в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спор в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 та від 22.05.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є комерційним директором ТОВ «П Ц «Система».

02.12.2021 до відділу митного оформлення № 3 митного поста «Спеціалізований» Київської митниці декларантом ОСОБА_4 з метою поміщення в митний режим тимчасового ввезення товарів «марки акцизного податку України, паперові, для алкогольних напоїв тип АІ ВП 0,008 серії: ABRK-ABPT №00, ABPV№11. Всього 1611 шт. Країна виробництва UA Україна» було подано електронну митну декларацію типу «ЕК 32 АА» з електронними копіями товаросупровідних документів, у тому числі і зобов`язанням від 26.11.2021, наданим ТОВ «П Ц «Система» щодо зобов`язання здійснити зворотне ввезення зазначених товарів у строк 31.12.2021 або заявити про зміну митного режиму.

Електронну митну декларацію було прийнято до митного оформлення, присвоєно реєстраційний №UA100310/2021/255615 та оформлено 02.12.2021.

З урахуванням поданого зобов`язання від 26.11.2021 митницею шляхом заповнення графи D/J в МД від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 було встановлено строк тимчасового вивезення товарів до 31.12.2021.

25.05.2022 посадовими особами ВМО № 3 митного поста «Спеціалізований» Київської митниці, під час перевірки дотримання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності виконання вимог Митного Кодексу України, виявлено та встановлено факт невиконання громадянином ОСОБА_1 своїх зобов`язань реіпорту тимчасово вивезених раніше товарів, а саме «Марки акцизного податку України, паперові, для алкогольних напоїв Тип АІ ВП 0,008 серії: ABRK-ABPT №00, ABPV№11. Всього 1611 шт. Країна виробництва UA Україна».

Починаючи із 31.12.2021 і закінчуючи 25.05.2022 відомості щодо поміщення товарів, задекларованих за ЕМД від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 в митний режим реімпорту, або поміщення їх в інший митний режим, або відомості щодо випадків, передбачених п. 3 ст. 120 КМУ станом на 25.05.2021 у ВМО №3 митного посту «Спеціалізований» Київської митниці, не надходили.

Постановою першого заступника начальника Київської митниці від 30.06.2022 у справі про ПМП № 1315/10000/22, порушеної 25.05.2022 відносно ОСОБА_1 , Позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 481 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

8. Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі - МК України), Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 25 частини першої статті 4 МК України митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 114 МК України для поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: у випадках, передбачених законодавством, надати митному органу зобов`язання про реімпорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово вивозяться, у строки, встановлені митним органом.

Відповідно до частини другої статі 116 МК України, з урахуванням мети тимчасового вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та інших обставин строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути продовжений відповідним органом доходів і зборів.

Згідно з частиною першою статті 120 МК України, митний режим тимчасового вивезення завершується шляхом реімпорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до статті 262 МК України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною п`ятою статті 265 МК України передбачено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, установленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Частиною восьмою статті 257 МК України визначено перелік відомостей, які вносяться до митної декларації декларантом.

У частині восьмій статті 264 МК України визначено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 459 МК України адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом.

Суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

У п.п. 7, 43 ст. 4 МК України визначено, що громадяни - фізичні особи: громадяни України, іноземці, особи без громадянства.

Посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Частиною четвертою статті 481 МК України передбачено відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на двадцять діб.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої, десятої статті 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Згідно з частиною першою статті 493 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з частиною першою статті 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП України передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством передбачено адміністративну відповідальність за перевищення строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на двадцять діб.

Обставини справи, установлені судом апеляційної інстанції.

11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів установила, що при поміщенні товарів за ЕМД від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 в митний режим реімпорту ТОВ «П Ц «Система» в особі директора Сичиневої Е.О. було виписано гарантійне зобов`язання щодо ввезення відповідного товару (майна) або здійснення його переоформлення у строк до 31.12.2021 /т.1 а.с.16/.

Водночас у вказаному гарантійному зобов`язанні зазначено, що відповідальний за зворотній ввіз майна - комерційний директор ТОВ «П Ц «Система» ОСОБА_1 /т.1 а.с.16/.

У строки, визначені у вказаному гарантійному зобов`язанні, згідно з вимогами митного законодавства, зворотній ввіз майна за ЕМД від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 ТОВ «П Ц «Система» здійснений не був.

25.05.2022 Відповідачем за вказаним фактом у відношенні ОСОБА_1 як комерційного директора ТОВ «П Ц «Система» складено протокол про порушення митних правил № 1315/10000/22 /т.1 а.с.58-61/.

Копію вказаного протоколу направлено Позивачу листом від 26.05.2022 № 7.8-2/20/10/8937 /т.1 а.с.63/. Відповідне поштове відправлення повернулося до Відповідача за закінченням терміну зберігання /т.1 а.с.64/.

30.06.2022 митним органом винесено постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, що є предметом спору в цій справі.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Отже, матеріалами справи підтверджується факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності.

13. При цьому, аналізуючи доводи Апелянта про те, що він гарантійне зобов`язання за митною декларацією від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 було видано безпосередньо директором ТОВ «П Ц «Система» Сичинавою Е.О. , а не ним як комерційним директором цього товариства, а тому, за твердженням Апелянта, відповідно до ч. 2 ст. 459 МК України, він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення такого зобов`язання, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Як було встановлено вище, у вказаному гарантійному зобов`язанні саме Позивач як комерційний директор ТОВ «П Ц «Система» визначений відповідальною особою за зворотній ввіз майна щодо декларації від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 /т.1 а.с.16/.

Крім того згідно зі ст. 459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил, вчинених підприємствами, є посадові особи цих підприємств, тобто категорія осіб, до яких належить Позивач.

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів вважає, що саме Позивач є відповідальною особою за вчинення спірного правопорушення.

14. Доводи Апелянта про те, що він не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду Відповідачем його справи, оскільки протокол складений у відношенні ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 (помилка в написанні по батькові) і направлений поштою лише 31.05.2022, а не 26.05.2022, як стверджує Відповідач, колегія суддів частково приймає до уваги, але зазначає наступне.

Так, означений протокол складений у відношенні саме ОСОБА_1 , а описку в написанні по батькові допущено у супровідному листі /т.1 а.с.63/, що враховуючи додані до нього документи (зокрема, копія протоколу і гарантійного зобов`язання), є формальним недоліком, наявність якого не надає достатніх правових підстав для скасування оскаржуваної Позивачем постанови.

Разом з тим колегія суддів відзначає, що вказаний супровідний лист та копію протоколу (в якому зазначено дату, час та місце розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення та наведено роз`яснення процесуальних прав Позивача) було направлено Відповідачем на адресу місця реєстрації Позивача, зокрема вказану безпосередньо в гарантійному зобов`язанні за митною декларацією від 02.12.2021 № UA100310/2021/255615 ( АДРЕСА_1 ). Інша адреса Позивача митному органу не повідомлялася.

Отже, Відповідачем належним чином виконано покладений на нього обов`язок щодо сповіщення Позивача про дату, час та місце розгляду його справи і, відповідно до частини 10 статті 494 МК України, вказаний протокол вважається врученим Позивачу.

Тобто 30.06.2022 у Відповідача були достатні та необхідні правові підстави розглядати справи щодо притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за його відсутності.

15. Доводи Апелянта про те, що означений вище протокол був направлений поштою лише 31.05.2022, а не 26.05.2022, як стверджує Відповідач, жодним чином не спростовують факту належного виконання Відповідачем обов`язку щодо сповіщення Позивача.

16. Доводи Позивача про те, що Відповідачем при винесенні спірної постанови не було опитано свідків, а саме директора ТОВ «П Ц «Система» Сичинаву Е.О. та, як наслідок, не отримано пояснень безпосередньо від особи, яка безпосередньо склала відповідний гарантійний лист щодо реімпорту товару, судова колегія відхиляє, оскільки допит свідків є правом, а не обов`язком митного органу при розгляді відповідної справи.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що в цьому випадку у Відповідача були всі достатні та необхідні матеріали для встановлення відповідних обставин та вирішення справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, ураховуючи вище встановлені обставини, колегія суддів зазначає, що надання контролюючому органу письмових пояснень та реалізація інших процесуальних прав Позивача залежить від його власного волевиявлення, що не було ним реалізовано з обставин, незалежних від Відповідача.

17. Доводи Апелянта про те, що у зазначеному вище гарантійному листі та в митній декларації допущено помилку у строках зворотного вивезення товару та замість 2022 року, як таке мало б бути зазначено відповідно до умов контракту, вказано 2021 рік, судова колегія до уваги не приймає, оскільки жодних коригувань, уточнень та/або виправлень ТОВ «П Ц «Система» в особі будь-якого уповноваженого представника контролюючому органу станом на час виникнення спірних правовідносин подано не було.

18. Твердження Апелянта про те, що його дії не призвели до ухилення від сплати митних платежів та/або до інших негативних наслідків, судова колегія відхиляє як такі, що не спростовують факту допущення Позивачем спірного порушення митних правил та наявності достатніх і необхідних правових підстав для його притягнення до відповідальності.

19. Посилання Позивача на обставини непереборної сили колегією суддів також до уваги не приймаються, оскільки контролюючий орган не був повідомлений до закінчення строку зворотного ввезення про обставини, передбачені ст. 460 МК України, які могли заважати виконанню зобов`язання про зворотне вивезення товарів або вчиненню інших дій відповідно до сит. 120 МК України.

20. Доводи Апелянта про те, що Відповідач порушив визначений законодавством 15-денний строк розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення, апеляційним судом відхиляються як необґрунтовані з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 525 МК України справа про порушення митних правил розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою митного органу або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про порушення митних правил складено старшим державним інспектором відділу митного оформлення № 3 митного поста «Спеціалізований» Київської митниці Стародубець Л.М. 25.05.2022 /т.1 а.с.58/, а спірна постанова - першим заступником начальника Київської митниці Сичом П. - 30.06.2022, відповідно до ст. 525 МК України, тобто в 15-денний термін з дати отримання відповідних матеріалів.

Доказів зворотного Апелянтом не надано.

Водночас регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на Відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з частиною першою цієї ж статті, Позивач також повинен довести ті обставини, на які він посилається.

21. Окрім наведеного, аналізуючи доводи апеляційної скарги, судова колегія також зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи,

Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

22. Посилання Апелянта на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2023 у справі № 759/8078/22 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказане судове рішення винесено щодо іншої постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням іншого гарантійного зобов`язання і в розумінні ст. 78 КАС України не має преюдиціального значення для вирішення цієї справи.

Також у контексті аналізу таких доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції, відповідно до ст. 6 КАС України, не є джерелом права і наведені в ньому висновку не є обов`язковими для врахування судами при вирішенні інших спорів.

23. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів також приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

24. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

25. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

26. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року - без змін.

27. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 30 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев