Справа № 340/2795/22
Суддя: Г.М. МОМОНТ
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Кропивницький Справа №340/2795/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку.

ОСОБА_1 звернулась з позовом Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2021 року по 24 березня 2022 року включно;

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2021 року по 24 березня 2022 року включно в розмірі 112 906,69 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 07.05.2021 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення як таку, що звільнена з військової служби. Під час звільнення позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення та грошова компенсація за всі невикористані календарні дні соціальної відпустки. Рішеннями суду у справах №340/3882/21 та №340/4012/21 позовні вимоги були задоволені. На виконання вказаних рішень, 24.03.2022 р. військовою частиною НОМЕР_1 виплачена індексація грошового забезпечення та грошової компенсації за всі невикористані дні соціальної відпустки в сумі 31 489,71 грн. Позивач вважає, що з урахуванням того, що розрахунок із нею, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України та п.242 Положення не було здійснено, це є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 07.05.2021 р. по 24.03.2022 р. у розмірі 112 906,69 грн без урахування індексу інфляції.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого заперечує відносно позовних вимог (а.с.48-57). Представник відповідача зазначає, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 р. у справі №340/5060/22 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, постановлено стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28 927,42 грн. На думку представника відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду із тим самим позовом і з тих самих підстав. Представник відповідача зауважує, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Отже, станом на момент видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 р. №93 позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Представник відповідача наголошує на тому, що позивач не оскаржував наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 р. №93, яким з ним було проведено розрахунок при звільненні. Оскільки при нарахуванні і виплаті сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Представник відповідача вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати статті КЗпП України, у редакції, що діє з 19.07.2022 р. Представник відповідача стверджує, що власні арифметичні розрахунки позивача розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні аж ніяк не підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №711/4010/13, де йшлося про застосування принципів справедливості та співмірності, а не власних математичних розрахунків позивача. Також представник позивача зазначає про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 р. задоволено клопотання позивача про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку; поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку (а.с.32).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.34).

20.07.2022 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.37).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 р. зупинено провадження у справі №340/2795/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку до закінчення воєнного стану (а.с.38).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі №340/2795/22 (а.с.43).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 р. поновлено провадження у справі №340/2795/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку (а.с.46).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 р. витребувано докази (а.с.47).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 №93 старшого солдата ОСОБА_1 , оператора апаратної взводу засекреченого зв`язку батареї управління, звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_1 9по особовому складу) від 29.04.2021 р. №17-РС у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 9 травня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.12-13).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 р. у справі №340/4012/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.18-22).

24.03.2022 р. Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 р. у справі №340/4012/21 виплачено ОСОБА_1 31 489,71 грн (а.с.23).

Суд враховує, що предмет та підстави позову у даній справі не є тотожними до предмету та підстав позову у справі №340/5060/22, оскільки у справі №340/2795/22 позовні вимоги стосуються стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати індексації у сумі 31 489,71 грн, виплату якої проведено на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 р. у справі №340/4012/21. Натомість у справі №340/5060/22 предмет позову стосувався стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки у розмірі 28 927,42 грн, виплату якої здійснено на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 р. у справі №340/3882/21 (а.с.68-71).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011).

Статтею 1 Закону №2011 встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону №2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 10 Закону 2011 визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, у редакції, чинній на час звільнення позивача, встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд враховує, що зазначеними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою звільненою з військової служби, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду. наведеною у постанові від 31.10.2019 р. у справі №828/598/17 (провадження №К/9901/23837/18).

При цьому суд враховує, що застосуванню підлягає редакція статей Кодексу законів про працю України, чинна на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час звільнення позивача.

Відповідно до приписів ст.116 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

З огляду на ч.ч.2, 3 ст.2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, за своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.01.2019 р. у справі №910/4518/16.

Згідно зі ст.117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 р. у справі №480/3105/19 зазначив, що застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати належних військовослужбовцю сум на день виключення особи зі списків особового складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.

Представник відповідача, стверджуючи, що позивач надала свою згоду на виключення її списків особового складу військової частини без проведення з нею повного розрахунку, не надала доказів на підтвердження такої згоди.

Суд наголошує на тому, що виключаючи особу зі списків особового складу військової частини без проведення повного розрахунку, керівництво військової частини має з`ясувати наявність згоди військовослужбовця. Тобто висловлення згоди військовослужбовцем має передувати прийняттю наказу про його виключення зі списків особового складу військової частини без проведення повного розрахунку. Отже, для цілей застосування пункту 242 Положення №1153/2008 доказом згоди військовослужбовця на виключення його зі списків особового складу військової частини є письмова заява (рапорт), а не відсутність оскарження наказу, яким особу виключили зі списків особового складу військової частини.

Вирішуючи питання щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує наступне.

Згідно з п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відповідно до абз.2, 3 п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260, розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд враховує, що період затримки розрахунку при звільненні потрібно розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником (з дня виключення зі списків особового складу), до дня фактичного проведення такого розрахунку.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача розраховується з 10.05.2021 р. по 23.03.2022 р. та складає 318 календарних днів.

З огляду на довідку Військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 р. №104/ФЕС сума середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 368,51 грн (а.с.59).

Отже, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 10.05.2021 р. по 23.03.2022 р. становить 117 186,18 грн (368,51 грн х 318).

Суд враховує, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року включно (справа №340/4012/21) 19.07.2021 року, тобто через 2 місяці після виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Також суд бере до уваги, що розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. становив 31 489,71 грн (а.с.23).

Таким чином, сума заборгованості (31 489,71 грн) у 3,72 разів менша від визначеної суми середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (117 186,18 грн).

З огляду на очевидну неспівмірність сум середнього заробітку з розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 31 489,71 грн, яка рівнозначна сумі не виплаченій позивачу при звільненні.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги приписи ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду справи належить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, з огляду на висновки суду щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та, як наслідок, зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31 489,71 грн.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат до суду не надано.

Відповідачем також не надано до суду доказів понесення судових витрат, які б підлягали розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31 489,71 грн (тридцять одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять грн 71 коп.).

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 31 травня 2023 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ