Справа № 460/3284/22
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 травня 2023 року

м. Київ

справа № 460/3284/22

адміністративне провадження № К/990/18115/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Володимира Олександровича на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 1 червня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі №460/3284/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

16 лютого 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Рівненській області), у якому просив:

- визнати протиправним, скасувати наказ відповідача від 17 січня 2022 року №6-о про звільнення його з посади;

- поновити його на посаді начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Рівненській області;

-стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2022 року до дати винесення рішення у справі .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 1 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

На вказані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції представником позивача вчетверте подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 19 травня 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 та пунктів 1, 3 частини другої статті 353 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме: постанови Верховного Суду від 27 березня 2019 рок у справі 524/3490/17-ц (щодо припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України); у справі № 591/4938/18 (провадження № 61-5894св20) про звільнення під впливом психологічного тиску; постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 5 березня 2020 року у справі № 524/466/17 (важливим елементом під час припинення трудових відносин є наявність реального волевиявлення сторін на звільнення, угода має бути реальною, тобто ґрунтуватися на спільному волевиявленні сторін); постанові; Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №1340/6082/18 ("угоду" визначено як дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав й обов`язків; під цим потрібно розуміти наявність вільного волевиявлення обох сторін); постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 820/243/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказує на те, що факт відкликання працівником заяви про звільнення хоч і не має юридичних наслідків, однак свідчить про відсутність у працівника свідомого волевиявлення щодо звільнення з посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін). Відповідно, суд дійшов висновку, що таке звільнення відбутися не може; постанові від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду (ВС) відступила від усталених правових висновків та визначила, що заборона звільнення під час відпустки та лікарняного поширюється також і на звільнення, передбаченого статтею 36 КЗпП України.

Проте, в касаційній скарзі представником позивача не наведено, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом апеляційної інстанції без врахування висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у наведених скаржником справах, а також не наведено обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у наведених скаржником справах є подібними.

Суд визнає, що посилання скаржника виключно на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови, самі по собі не доводять неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, подібність яких також не доведена у касаційній скарзі.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними, мати однакове правового регулювання.

Доводи скаржника у цій частині касаційної скарги зводяться до цитування нормативно-правових актів, викладу обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішенням суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Крім того, Судом установлено, що позивач та його представник уже тричі подавав касаційну скаргу з визначенням підстави касаційного оскарження, передбаченої, зокрема пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, які ухвалами Верховного Суду від 27 січня 2023 року (К/990/2936/23), від 13 березня 2023 року (К/990/5870/23), від 13 квітня 2023 року (К/990/11240/23) повернуті особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, в ухвалі від 13 квітня 2023 року (К/990/11240/23) Верховним Судом констатовано, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у цій справі та у справах №1340/6082/18, №820/243/16, №205/4196/18 не є подібними, оскільки ухвалені за інших фактичних обставин, а також зауважено, що, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у справах № №591/4938/18, №524/466/17 від 5 березня 2020 року, №524/3490/17-ц, скаржник сам наводить рішення Верховного Суду, які вирішені не на користь позивачів, що є в цьому випадку суперечливим та взаємовиключним.

З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

На обґрунтування підстави для касаційного оскарження, визначеного пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги вказує на оскарження судових рішень з підстави передбаченої частиною другою статті 353 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Отже, за відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктами 1-3 частини другої статті 328 КАС України Суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, в частині недослідження зібраних у справі доказів.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення психофізичної експертизи.

Однак, посилання скаржника на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які він посилається в обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі, та причинно-наслідкового зв`язку із протиправністю оскаржуваного судового рішення.

Скаржником не наведено, які саме порушення конкретних норм процесуального права допущені судом першої інстанції при ухваленні судового рішення в частині відхилення зазначеного клопотання, та не обґрунтовано в чому саме полягає таке порушення і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, відтак така підстава наведена формально без належного обґрунтування.

Скаржником не обґрунтовано в чому полягає неможливість прийняття судом першої інстанції обґрунтованого судового рішення, без задоволення вказаного клопотання. Скаржником належним чином не доведено, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення психофізичної експертизи.

Отже, доводи скаржника у цій частині касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та поселання на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду їх рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Крім того, Суд звертає увагу, що попередні касаційні скарги позивачем та його представником подавалися також і з визначенням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1 та 3 частини другої статті 353 КАС України, з наведенням доводів, тотожних доводам, наведеним представником позивача у цій касаційній скарзі. Ухвалами Верховного Суду від 27 січня 2023 року (К/990/2936/23), від 13 березня 2023 року (К/990/5870/23), від 13 квітня 2023 року (К/990/11240/23) повернуті особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та викладено мотиви, з яких касаційним судом визнано безпідставними посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеною наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 та пунктами 2, 3 частини другої статті 353 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Отже, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та невикладення з належним обґрунтуванням представником позивача у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції у цій справі, визначених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 та пунктами 2, 4 частини другої статті 353 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Володимира Олександровича на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 1 червня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі №460/3284/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяН.В. Шевцова