Справа № 420/9352/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9352/22

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Крусяна А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 року у справі №420/9352/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування рішення

У С Т А Н О В И В:

07 липня 2022 року ОСОБА_2 (далі позивач, скаржник) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив:

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області «Про заборону в`їзду в Україну» від 13.05.2022 року №82.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що примусове повернення до Республіки Азербайджан та заборона в`їзду в Україну строком на 3 роки створює соціальний ризик для його дружини і дітей, оскільки сім`я залишиться без джерела фінансування, не зможе возз`єднатися з батьком щонайменше як 3 роки та отримає певні страждання психологічного характеру пов`язані із розлученням з чоловіком та батьком. Також, значно знизить життєвий рівень та створить соціальний ризик для самого позивача, оскільки останній багато років не проживав на території Республіки Азербайджан, не має близьких родичів у цій країні, та будь-якого майна і житла.

На переконання ОСОБА_1 , спірне рішення є протиправним, необґрунтованим, оскільки позивачем не було вчинено дій, які могли б слугувати підставою для заборони в`їзду в України. Будь-які належні і допустимі докази вчинення позивачем на території України порушень чинного законодавства, ведення злочинної діяльності відсутні.

Крім того, подання ГУНП в Одеській області від 13.05.2022 року №15/385 не обґрунтовує необхідність заборони в`їзду в ОСОБА_3 , а також порушує вимоги Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом МВС України №1235 від 17.12.2013 року.

Так, позивач наголошує, що діючим законодавством не передбачено направлення органами Національної поліції подання про прийняття Державною міграційною службою України рішення щодо заборони в`їзду в України. Таким чином, за наслідками розгляду означеного вище подання, ГУ ДМС України в Одеській області повинно було прийняти рішення про відсутність підстав для заборони в`їзду позивачу в Україну.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 11 січня 2023 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подання ГУНП в Одеській області про заборону в`їзду на територію України терміном на 3 роки, підготовлене в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію», та направлене міграційному органу у порядку, передбаченому п. 4, 5 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235.

Так, згідно до зазначеної в поданні ГУНП в Одеській області інформації, позивач підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, військову агресію проти України, що у свою чергу створює реальну загрозу національним інтересам України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України, а також інших осіб, які проживають на цій території.

Оскільки підставою для прийняття спірного рішення слугувала викладена у поданні інформація відносно ОСОБА_1 , яка не викликає обґрунтованих сумнівів щодо її достовірності та не давала підстав для її перевірки відповідачем, а сам позивач фактично не оскаржує дії Національної поліції щодо вказаного подання, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що у міграційного органу були достатні підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки.

Не погоджуючись із вище означеним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2022 року по справі №755/7030/21.

В межах зазначеної справи, судом касаційної інстанції вказано про те, що уповноважені органи державної влади, зокрема, міграційні органи, приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження, не зобов`язані одночасно приймати рішення про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої у ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є не обов`язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

На переконання скаржника, правовідносини у даній справі є подібними до тих, які розглянуті Верховним Судом у справі №755/7030/21, оскільки до ОСОБА_1 застосовано заходи у вигляді примусового повернення у країну походження у відповідності до рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 13.05.2023 року №273 та одночасно прийнято рішення про заборону в`їзду.

Скаржник наголошує, що доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_1 заборони в`їзду в України терміном на три роки, в матеріалах справи немає. Решта доводів апеляційної скарги дублюють зміст позовної заяви.(а.с.1-8)

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції в Одеській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів пунктів 1,3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Зокрема, судовою колегією з`ясовано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Азербайджан.

08 грудня 2001 року в Республіці Молдові між позивачем та громадянкою Республіки Молдова ОСОБА_4 укладений шлюб. На даний час позивач разом з дружиною та двома дітьми проживає на території України, зокрема у м. Одесі.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за №273 від 13.05.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, вирішено примусово повернути в країну походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 17.05.2022 року, включно.(а.с.47-51)

При цьому, рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №82 про заборону в`їзду в Україну від 13.05.2022 року заборонено громадянину Азербайджану ОСОБА_5 в`їзд в Україну терміном на 3 роки до 13.05.2025 року.(а.с.43)

Зі змісту цього рішення слідує, що до ГУ ДМС України в Одеській області надійшло подання Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про прийняття рішення щодо заборони виїзду на територію України» від 13.05.2022 року за №15/385.(а.с.45)

У означеному Поданні вказано, що Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області проводилась перевірка вихідців з країн ближнього зарубіжжя, на предмет недопущення розповсюдження ними кримінального впливу на території м. Одеси та Одеської області, за наслідками якої установлено особу ОСОБА_1 , який за оперативними даними УМП проживав за адресою АДРЕСА_1 та неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочинів, підозрюється у організації злочинів.

Крім того, за інформацією наданою з Управління міграційної поліції від 19.07.2022 року № 15/706 слідує, що при складанні протоколів про адміністративні правопорушення для ухилення від сплати штрафів ОСОБА_2 надав завідомо неправдиві адреси мешкання, а саме під час складення протоколу №ЕАО 4753823 від 10.09.2021 року за ст.125 КУпАП, вказав адресу мешкання АДРЕСА_1 .

Разом з цим, ОСОБА_2 на протязі тривалого часу систематично порушує норми адміністративного права, а саме положення Закону України «Про дорожній рух», приписи постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, у зв`язку з чим поліцейськими складалися відповідні адміністративні матеріали.

Також у ході проведення оперативно-розшукової діяльності установлено, що перебуваючи на території України позивач може бути причетний до вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організації масових протестів та заколотів, які можуть привести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.

Також, у цьому поданні зазначено, що згідно до наявної інформації УМП підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, підтримуючи військову агресію проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. За період перебування на території України ОСОБА_6 систематично порушує правила перебування в Україні, не має постійного місця мешкання, з метою конспірації постійно його змінює, не є працевлаштованим. В цілому подальше перебування на території України позивача суперечить інтересам Національної безпеки та охороні громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Уважаючи протиправним рішення про заборону в`їзду в Україні на три роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ. (далі Закон України №3773-VІ)

Так, частиною 1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ установлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України №3773-VІ рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України, органом охорони державного кордону або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Згідно із п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1235 (далі - Інструкція №1235) передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абз.2, 3 та 7 ч.1 ст.13 Закону України №3773-VІ.

Згідно до п.4 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну, особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, серед іншого:

б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

У відповідності із п.5 Інструкції №1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у п.4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу:

а) громадянство (підданство);

б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею);

в) дата народження (день, місяць, рік);

г) стать;

ґ) місце проживання;

д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий;

е) відомості, які згідно з абз.2, 3 та 7 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну;

є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно із п.6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

При цьому, положеннями частини 1 статті 23 Закону України №3773 визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Аналіз вище зазначених нормативно-правових актів свідчить про наявність у територіального органу Державної міграційної служби України повноважень щодо прийняття рішення про заборону в`їзду особи в Україну у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Як установлено колегією суддів, предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області «Про заборону в`їзду в Україну» від 15 травня 2022 року № 82.

В даному випадку, оскаржуваним рішенням міграційного органу заборонено позивачу в`їзд в Україну на три роки на підставі подання Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про прийняття рішення щодо заборони виїзду на територію України» від 13.05.2022 року за №15/385.(а.с.45)

Зазначене подання обґрунтовано тим, що у ході проведення оперативно-розшукової діяльності виявлено особу громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , який систематично порушує вимоги законодавства України, а саме приписи Закону України «Про дорожній рух».

Так, постановою Управління патрульної поліції в Одеській області від 07.09.2017 року №БР/773253 притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів та порушення інших вимог ПДР України, а саме п.34 здійснення перетину подвійної суцільної лінії.

Також, постановою Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області від 10.09.2021 року №ЕАО/4753823 притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ст.125 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, а саме п.2.10.б., п.9.10 ПДР України не увімкнення аварійної сигналізації і не встановлення знаку аварійного попередження.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що постановою Управління патрульної поліції в Одеській області від 30.05.2022 року №БАА/570607 притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за ненадання переваги в русі, у тому числі порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозі безпеці руху п.17.1. ПДР України порушення водієм транспортного засобу дій на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів. (а.с.80-81)

У вказаному вище поданню, серед іншого, зазначено про те, що за період перебування на території України ОСОБА_2 , систематично порушує правила перебування в Україні, а саме не має постійного місця проживання, з метою конспірації постійно його змінює.

Зі змісту подання Головного управління слідує, що перевірка стосовно позивача проводилась Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області в рамках здійснення оперативно-розшукової діяльності (у відповідності до повноважень, визначених у Положенні про управління міграційної служби поліції ГУНП в Одеській області), внаслідок чого і було підписано подання начальником ГУНП в Одеській області, як керівником поліції Одеської області.

Враховуючи приписи підпункту б) пункту 4 Інструкції №1235, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку ГУНП в Одеській області є суб`єктом, який уповноважений ініціювати процедуру прийняття ДМС та її територіальними органами рішення про заборону в`їзду в Україну особам у відповідності до обґрунтованого звернення, у тому числі згідно до подання, у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Як вже зазначалося, саме до повноважень територіального органу Державної міграційної служби України належить прийняття рішення про заборону в`їзду особи в Україну, який обґрунтовує таку необхідність.

Обґрунтовуючи мету прийняття оскаржуваного рішення про заборону в`їзду в Україну, міграційним органом зазначено про необхідність забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку, здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, так як позивач, неодноразово потрапляв в поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочинів, підозрювався в організації злочинів, та систематично порушує законодавство України.(а.с.43)

Правовою підставою прийняття спірного рішення міграційного органу слугувала зазначена вище інформація, викладена в поданні Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13.05.2022 року за №15/385.

Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Так, згідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення та. інші повноваження, встановленні цим законом.

Наявність у територіального органу Державної міграційної служби України інформації органу кримінальної поліції, якою обґрунтовується необхідність заборони особі в`їзду в Україну, підтверджує відповідність оспорюваних рішень вимогам частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та відсутність правових обставин для їх скасування.

Судова колегія наголошує, що згідно із частини 10 статті 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» забороняється передавати і розголошувати відомості про заходи безпеки та осіб, взятих під захист, або такі, що можуть зашкодити слідству чи інтересам людини, безпеці України. Забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або не проведення стосовно певної особи оперативно-розшукової діяльності до прийняття рішення за результатами такої діяльності. Питання оприлюднення або надання такої інформації після прийняття рішення регулюється законом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУНП в Одеській області звертає увагу апеляційного суду, що більш детальну інформацію, яка зазначена в поданні, не можливо надати враховуючи певні обмеження викликані оперативною необхідністю.

Таким чином, оперативна інформація органу кримінальної поліції про наміри іноземця щодо порушення громадського порядку та дестабілізації ситуації в середині держави, є достатньою підставою для прийняття територіальним органом міграційної служби рішення про заборону іноземцю на в`їзд в Україну.

Такий захід забезпечення державних інтересів та національної безпеки є превентивним, а тому міграційний орган не має обов`язку доводити факту вчинення іноземцем дій, які загрожують національній безпеці.

Відтак, колегія суддів погоджується із рішенням міграційного органу про заборону в`їзду в Україну, так як в умовах військової агресії російської федерації проти України, іноземці або особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні та які свідомо порушують законодавство України, можуть нести загрозу державним інтересам та національній безпеці.

Доводи скаржника про те, що у такий спосіб останній позбавлений можливості на возз`єднання зі своєю сім`єю не знаходять свого обґрунтованого та правового підтвердження. Як свідчать обставини справи, сім`я іноземця обмежень на в`їзд в Україну та виїзд з України не мають.

З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що у спірному рішенні відсутнє обґрунтування необхідності заборони позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 роки, судова колегія вказує про таке.

Оскаржуване рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13.05.2022 року №82 містить посилання на положення ч.1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ, а саме абзац перший та другий як того вимагають приписи Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1235.

Окрім того, сторонами у справі не заперечується, що позивач, законно прибувши в Україну, після закінчення визначеного йому терміну перебування в Україні втратив підстави для подальшого перебування в Україні та не виконав свого обов`язку щодо виїзду з України.

У зв`язку з чим, позивача затримано співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за порушення міграційного законодавства України. Вказані обставини стали підставою для прийняття Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області рішення від 13.05.2023 року №273 про примусове повернення позивача до країни походження.

Положеннями Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - ЄДРСР) є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 року №3262, згідно із якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судовою колегією з`ясовано, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року у справі №522/5683/22, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року, підтверджено законність та обґрунтованість рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13.05.2023 року №273 про примусове повернення позивача до країни походження.

Крім того, безпідставними є посилання скаржника на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2022 року по справі №755/7030/21.

Так, у справі №755/7030/21 предметом оскарження було рішення міграційного органу рішення про примусове повернення особи до країни походження з одночасною забороною в`їзду на територію України строком на три роки.

В межах цієї справи судом касаційної інстанції зазначено про те, що ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Статтею 26 означеного Закону не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на три роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Водночас, у справі, яка розглядається, спірне рішення міграційного органу про заборону позивачу в`їзду в Україну прийнято на підставі подання Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про прийняття рішення щодо заборони виїзду на територію України» від 13.05.2022 року за №15/385.

Підстави для прийняття оскаржуваного рішення міграційного органу про заборону позивачу в`їзду в Україну передбачені приписами ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VІ, а порядок, визначений Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства від 17.12.2013 року №1235.

Відтак, правовідносини у цій справі є відмінними від правовідносин у справі №755/7030/21.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області «Про заборону в`їзду в Україну» від 13.05.2022 року №82 прийнято з дотриманням положень Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом МВС України №1235 від 17.12.2013 року.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 року у справі №420/9352/22 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян Т.М. Танасогло