Справа № 380/14115/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14115/22 пров. № А/857/2607/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Чаплик І.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 343565 від 07 вересня 2022 про застосування до неї адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 вересня 2022 року стосовно неї прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 343565, у якій вказано, що вона допустила перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 39 і ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону. Вказує, що із зазначеною постановою не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у ній не зазначено за відсутності яких саме документів її складено. Крім цього, під час перевірки відповідач не встановив, чи вона є перевізником. Звертає увагу на те, що основним видом її діяльності є надання в оренду вантажних автомобілів, а транспортний засіб марки MERSEDES-BENZ AXOR 1824L не перебуває в її користуванні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи встановлено, що під час перевірки у водія ОСОБА_2 була відсутня картка водія, яка відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції № 385 повинна знаходитись у водія і повинна надаватись для перевірки. Оскільки водієм не надано під час проведення перевірки картки водія, відповідачем правомірно було складено оспорювану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу. Матеріалами справи підтверджено вчинення адміністративно-господарського правопорушення саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як суб`єктом господарювання. Ні при проведенні перевірки посадовим особам відповідача, ні при поданні позовної заяви позивачем не надавались жодні документи, що б підтверджували твердження, що транспортний засіб, що знаходиться у її власності, не перебуває у її користуванні. Таким чином, суб`єкт владних повноважень при прийнятті оскаржуваної постанови діяв у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що вона не була повідомлена про час і місце розгляду справи про порушення та була позбавлена можливості надати свої пояснення та заперечення. Вказує, що в оскаржуваній постанові не зазначено, за відсутність яких саме документів складено відповідну постанову. Звертає увагу на те, що вона є лише власником транспортного засобумарки MERSEDES-BENZ AXOR 1824L, проте, він не перебуває в її користуванні, що підтверджується договором про оренду транспортного засобу, долученому до апеляційної скарги.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що повідомлення про розгляд адміністративної справи, яке зареєстроване в управлінні 17 серпня 2022 року за № 25083/33/24-22, було направлено на адресу апелянта, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 19 серпня 2022 року та списком рекомендованих відправлень № 8147. Вказує, що факт отримання даного повідомлення скаржником у суді першої інстанції не заперечувався. Вказує, що твердження позивача про неможливість притягнення його до відповідальності є хибним та таким, що не відповідає чинним нормам законодавства України про автомобільний транспорт, а такий документ як картка водія є «іншим документом» в контексті статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Звертає увагу на те, що апелянтом до апеляційної скарги долучено договір про оренду транспортного засобу № 12-3/2020 від 07 грудня 2022 року, в той час як рейдова перевірка (перевірка на дорозі) була проведена 27 липня 2022 року, тобто до моменту виникнення можливих договірних відносин, отже, договір про оренду транспортного засобу № 12- 3/2020 від 07 грудня 2022 року не має жодного значення при розгляді справи по суті.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець з 04 квітня 2018 року. Основний вид діяльності ОСОБА_1 : 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів та додаткові види діяльності: 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.31 оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.30 роздрібна торгівля пальним; 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 49.42 надання послуг перевезення речей (переїзду); 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.31 надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування; 77.32 надання в оренду будівельних машин і устаткування; 77.39 надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у. що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27 липня 2022 року № 324578 було здійснено перевірку транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ AXOR 1824L, номерний знак НОМЕР_1 та виявлено порушення вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки особистої картки водія (чіп карти водія), відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником MERSEDES-BENZ AXOR 1824L, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Супровідним листом від 17 серпня 2022 року, що був надісланий позивачу 19 серпня 2022 року, позивача було повідомлено про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 343565 від 07 вересня 2022 року на позивача було накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт (перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48), відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 «Про автомобільний транспорт».

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III.

Частиною 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок № 1567).

Пунктом 1 Порядку №1567 визначено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 3, 4 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів (п. 15 Порядку № 1567).

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Таким чином, в розумінні ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24 червня 2010 року № 385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі Інструкція № 385).

Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 385, ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з положенням п. 1.4 Інструкції № 385, терміни вживаються у такому значенні:

контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

картка картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

тахокарта бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (994_016).

Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів визначено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Проаналізувавши вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

За відсутності документів, зокрема, в цьому випадку, картки водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до осіб, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із матеріалів справи слідує, що згідно з актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27 липня 2022 року № 324578 під час перевірки у водія транспортного засобу Mercedes-Benz НОМЕР_1 ОСОБА_2 була відсутня картка водія, яка відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції № 385 повинна знаходитись у водія і повинна надаватись для перевірки.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки водієм не надано під час проведення перевірки картки водія, відповідачем правомірно було складено оспорювану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Твердження апелянта про неможливість притягнення його до відповідальності є хибним та таким, що не відповідає чинним нормам законодавства України про автомобільний транспорт, оскільки такий документ як картка водія є «іншим документом» в контексті статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та повинен бути пред`явлений особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Щодо доводів скаржника про відсутність даних про конкретні порушення у постанові № 343565 від 07 вересня 2022 року, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до пункту 20 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567) виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно із пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Акт № 324578 від 27 липня 2022 року складений у відповідності до вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема згідно Порядку № 1567.

Абзацом другий пункту 27 Порядку № 1567 передбачено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до додатку 5 до Порядку № 1567 постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу містить чіткі пункти до заповнення під час її винесення керівником територіального органу Укртрансбезпеки та виноситься на підставі акту виявлених порушень, де в повній мірі відображено, які документи були відсутні та яка відповідальність за це передбачена законодавством України про автомобільний транспорт.

Щодо доводів скаржника, що він не є суб`єктом відповідальності у цій справі, оскільки транспортний засіб Mercedes-Benz НОМЕР_1 не перебуває в його користуванні, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно з частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

При цьому, відповідно до пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

У графі талона «Особливі відмітки» робиться запис «Дійсний до ____________ 20__ р. за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) серії ___ N _______».

Копія документа, що підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, додається до матеріалів, що необхідні для оформлення тимчасового реєстраційного талона.

Порядок видачі тимчасового реєстраційного талона регламентовано Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом МВС від 11 серпня 2010 року № 379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за № 123/18861.

Відповідно до пункту 6.3 вказаної Інструкції, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі «Особливі відмітки» тимчасового реєстраційного талона робиться запис «Дійсний до _____ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ___________».

Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.

Таким чином, вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статей 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон).

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 грудня 2018 року по справі № 804/8740/16.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ні при проведенні перевірки посадовим особам відповідача, ні при поданні позовної заяви позивачем не надавались жодні документи, що б підтверджували твердження позивача, що транспортний засіб, що знаходиться у її власності, не перебуває у її користуванні та переданий у користування третій особі.

Скаржником до апеляційної скарги долучено договір про оренду транспортного засобу № 12-3/2020 від 07 грудня 2022 року, проте, вказаний договір не може братись судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки рейдова перевірка (перевірка на дорозі) була проведена 27 липня 2022 року. Отже, договір про оренду транспортного засобу № 12- 3/2020 від 07 грудня 2022 року не підтверджує перебування вказаного транспортного засобу в оренді на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо доводів скаржника про те, що вона не була повідомлена про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог пунктів 25-26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567) справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Пунктом 27 Порядку № 1567 визначено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Із матеріалів справи слідує, що повідомлення про розгляд адміністративної справи, яке зареєстроване в управлінні 17 серпня 2022 року за № 25083/33/24-22, було направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 19 серпня 2022 року та списком рекомендованих відправлень № 8147. Факт отримання даного повідомлення апелянтом у суді першої інстанції не заперечувався.

07 вересня 2022 року відбувся розгляд справи про порушення, в результаті якого Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 343565.

Таким чином, позивач була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та мала реальну можливість бути присутньою при такому розгляді, надати свої пояснення чи зауваження, проте вказаним правом не скористалась.

Таким чином, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено вчинення адміністративно-господарського правопорушення саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як суб`єктом господарювання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Державна служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області при прийнятті оскаржуваної постанови діяла у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі № 380/14115/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 30 травня 2023 року.