Справа № 620/5089/22
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 травня 2023 року

м. Київ

справа № 620/5089/22

адміністративне провадження № К/990/16629/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 620/5089/22 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року №21;

визнати протиправним та скасувати наказ керівника Чернігівської обласної прокуратури №520к від 22 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури;

визнати протиправним та скасувати наказ керівника Чернігівської обласної прокуратури №166к від 13 липня 2022 року про встановлення дати звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури - 13 липня 2022 року;

поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області або на рівнозначній посаді в органі прокуратури з 14 липня 2022 року;

стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 липня 2022 року по дату винесення судового рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року №21.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Чернігівської обласної прокуратури №520к від 22 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Чернігівської обласної прокуратури №166к від 13 липня 2022 року про встановлення дати звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури - 13 липня 2022 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області або на рівнозначній посаді в органі прокуратури з 14 липня 2022 року.

Стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 липня 2022 року по 25 жовтня 2022 року у розмірі 25396,56 грн (двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто шість гривень 56 коп.) (сума без відрахувань обов`язкових платежів).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури задоволено. Скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі №620/5089/22 повернуто скаржнику.

08 травня 2023 року касаційна скарга повторно надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції, позивач покликається на пункти 1, 2 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.

Так, щодо пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№640/9398/20, 580/2357/20, 640/419/20, 120/3458/20-а, 640/449/20.

Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

В скарзі лише викладено обставини справи, зроблено посилання на постанови Верховного Суду без обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судом попередньої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частиною четвертою статті 328 КАС України.

Отже, Суд відхиляє посилання позивача на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, про необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №600/6322/21-а (провадження №К/990/13618/22, №К/990/16921/22), застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Суд указує, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Проте мотиви скаржника зводяться в цілому до незгоди із застосованими судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, натомість належних доводів наявності підстав для відступлення від цих висновків, викладених у наведених вище постановах скаржник не наводить.

З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Насамкінець позивач вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження.

в обґрунтування вказаної підстави скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме:

-пункту 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ - щодо застосування до спірних правовідносин правил складання і прийняття рішень за результатами іспиту на загальні здібності, передбачених Порядком №221 у взаємозв`язку з пунктом 7 розділу І, пунктом 2 розділу V цього Порядку;

-пункту 16 розділу другого «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України Закону №113-ІХ - в контексті правової оцінки її тлумачення правомірності визначення кадровою комісією результатів складання іспиту на загальні здібності з врахуванням особливостей ситуації, яка виникла у зв`язку з проходженням атестації позивачем, а саме: наявності процедурного рішення кадрової комісії стосовно задоволення заяви позивача про повторне проходження іспиту та в подальшому пізнішою датою прийнятого рішення іншою кадровою комісією про неуспішне проходження прокурором атестації ухваленого за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (ненабрання мінімального прохідного балу);

-пункту 17 розділу другого «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України Закону №113-ІХ - в контексті підставності і правомірності ухвалення кадровою комісією за результатами атестації прокурора рішення про неуспішне проходження атестації у випадку наявності особливостей оцінювання результату іспиту позивача;

-пункту 7 розділу І Порядку №221 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) щодо застосування положення про заборону повторного проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, а також застосування п. 7 розділу І Порядку №221 про можливість призначення нового часу (дати) складання відповідного іспиту для прокурора виключно у випадку, якщо його попереднє складення було перервано чи не відбулося з причин, незалежних від членів комісії та прокурора.

Разом з тим, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що Верховним Судом у постанові від 02 лютого 2023 року у справі №200/15948/21 викладено правову позицію щодо питання застосування вказаних скаржником норм права.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник просить сформувати висновок щодо застосування норм права у правовідносинах, стосовно яких вже наявний висновок Верховного Суду у справі №200/15948/21.

Інших підстав касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не було зазначено.

Посилання скаржника на ухвали Верховного Суду, якими відкрито касаційне провадження за аналогічних обґрунтувань Суд вважає недоречними, оскільки такі ухвали постановлені раніше у часі ніж ухвалена постанова Верховного Суду від 02 лютого 2023 року.

Отже, в касаційній скарзі відсутні підстави касаційного оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 640/33160/21.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції, переоцінки встановлених судом обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції може бути переглянуте судом касаційної інстанції на підставі пунктів 1, 2 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 620/5089/22 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя Н.А. Данилевич