Справа № 280/4322/22
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

25 травня 2023 року справа 280/4322/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

при секретарі Діденко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2023 (суддя Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі за позовом Державного підприємства "Запорізький державний авіаційний ремонтний завод "МІГРЕМОНТ" до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Запорізький державний авіаційний ремонтний завод "МІГРЕМОНТ" 22.07.2022 звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просить взнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 16.11.2021 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 80000грн, та нарахування штрафних санкцій на суму 40000грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2023, прийнятому в спрощеному провадженні, позов задоволений.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Запорізькій області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилаються на те, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене з дотриманням чинного законодавства, оскільки прийняте за результатами перевірки, в процесі проведення якої встановлено формальність складення документів та відсутність факту здійснення господарських операцій з контрагентом.

Під час апеляційного перегляду ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023 позивач замінений правонаступником: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький авіаційний ремонтний завод «Мігремонт».

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

На підставі направлення ГУ ДПС у Запорізькій області №4493 від 15.09.2021 та наказу №2790-п від 15.09.2021, відповідачем у період з 27.09.2021 по 08.10.2021 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державного підприємства «Запорізький авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатами якої складено акт №9739/08-01-07-06/7917635 від 18.10.2021.

Перевіркою встановлено порушення ДП «ЗАРЗ «МІГРЕМОНТ» пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації), на 80000,00 грн. внаслідок завищення показника рядка 19 Декларації.

Контролюючий орган посилається на те, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ДП «ЗАРЗ «МІГРЕМОНТ» з ТОВ «НВП «СПЕЦСЕРВІС».

Висновки податкової базуються, зокрема, на тому, що контрагент позивача не має зареєстрованого нерухомого майна, на підприємстві оформлено 5 осіб, а до контролюючого органу не надавалися відомості, що свідчать про наявність у товариства власних/орендованих приміщень або транспортних засобів.

Крім того, відповідач послався на інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно до якої ТОВ НВП СПЕЦСЕРВІС є фігурантом кримінальних проваджень (від 15.12.2018 №0000015, від 30.05.2019 №0002376).

Також, контролюючий орган зазначив, що контрагент позивача не є виробником (імпортером) продукції, що реалізовувалася, при цьому згідно проведеного аналізу ЄРПН встановлено обрив ланцюга постачання товару.

Таким чином, перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних операцій.

На підставі акту перевірки від 18.10.2021 №9739/08-01-07-06/7917635 ГУ ДПС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення №6 від 16.11.2021, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 80000,00 грн. по декларації (вх. від 10.09.2021 №) за липень 2021 року та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 40000,00 грн.

Позивачем оскаржено зазначене податкове повідомлення-рішення до ДПС України. Рішенням №1278/6/99-00-06-01-05-06 від 21.01.2022 скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди.

Отже будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть враховуватися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

З положень цієї норми вбачається те, що суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовленням товарів та послуг будуть відноситись до податкового кредиту саме в разі фактичного (реального) здійснення такої операції.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Колегія суддів зазначає, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування ПДВ та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «НВП «СПЕЦСЕРВІС».

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.01.2021 між ТОВ «НВП «СПЕЦСЕРВІС» (Постачальник) та ДП «ЗАРЗ «МІГРЕМОНТ» (Покупець) укладено Генеральний договір поставки №5478/3/2021, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених результатами конкурсів та укладеними Договорами про закупівлю, Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю у власність товар, найменування, кількість та ціна якого визначаються згідно з Договорами про закупівлю (надалі Товар), а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати належний і відповідний Товар. (п. 1.1. Договору).

У рамках Генерального договору поставки №5478/3/2021 від 12.01.2021 укладено Договір про закупівлю №26/07-21 від 26.07.2021, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) Товар (субблоки) у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його ціну. (п. 1 Договору). Загальна сума (ціна) цього Договору становить разом з ПДВ 480 000,00 грн. (п. 2 Договору). Оплата Товару здійснюється наступним чином: 80% вартості Покупець сплачує протягом 10-банківських днів після постачання та проходження вхідного контролю всього комплекту виробів в повному обсязі на підприємстві Покупця; 20% - протягом 10-ти банківських днів за умови належної реєстрації Постачальником податкових накладних в ЄРПН. (п. 6 Договору). Адреса місця поставки: 69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124. (п. 8 Договору).

Відповідно до зазначеного договору ТОВ НВП СПЕЦСЕРВІС поставило ДП ЗАРЗ МІГРЕМОНТ товар, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії, зокрема, рахунку на оплату №31 від 29.07.2021 на загальну суму 480 000,00 грн.; платіжних доручень №3347 від 26.08.2021 на загальну суму 384000.00 грн., №3358 від 27.08.2021 на загальну суму 96 000,00 грн.; видаткової накладної №36 від 29.07.2021 на загальну суму 480 000,00 грн.; витягу з Журналу реєстрації відомостей про надходження вантажів №5705; контрольних карток вхідного контролю субблоків; карток обліку категорійних матеріальних засобів; посвідчень про приймання виробів.

Суд першої інстанції вірно встановлено, що в акті перевірки контролюючий орган не посилався на недостатність первинних документів по взаємовідносинам із постачальником; податковий орган не заперечує того, що первинні документи до перевірки по взаємовідносинам із ТОВ НВП СПЕЦСЕРВІС надані в повному обсязі. Зауваження щодо транспортування товару в акті перевірки відсутні (податкова лише констатує той факт, що транспортування відбувалось за рахунок постачальника безпосередньо директором підприємства власним транспортом, ТТН не складалися). Також, податковий орган не заперечує і того, що придбаний товар використовувався у власній господарській діяльності позивача.

Отже вірним є висновок суду першої інстанції про те, що співставлення документів по відносинам позивача із ТОВ НВП СПЕЦСЕРВІС свідчить, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

При цьому суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо неможливості здійснення господарської операції контрагентом позивача, адже висновки суб`єкта владних повноважень щодо нереальності господарської операції не можуть ґрунтуватися лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів платника податків. Такі висновки можуть бути здійснені на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин. Податковим органом не надано жодних доказів щодо проведення зустрічних звірок контрагента позивача для відпрацювання податкових ризиків з ПДВ по правовідносинам з позивачем, жодні первинні документи, які перебувають у контрагента позивача, не досліджувалися, що свідчить про необґрунтованість висновків податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що посилання контролюючого органу на непідтвердження придбання товарів по ланцюгу постачання, реалізованих контрагентом на адресу позивача, є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами, крім того, такі посилання не доводять наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган. Відповідач, вказуючи у акті перевірки, що виробник (імпортер) товару по ланцюгу не прослідковується, не вказує жодних доказів, якими це підтверджено та не посилається на жоден документ. Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов вищевказаних висновків виключно на підставі інформації, наявної в інформаційних базах даних контролюючого органу, посилань на документи акт перевірки також не містить.

Разом з тим, податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17.

Верховний Суд в постанові від 02.04.2019 у справі №826/6245/18 зазначив, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Доводи податкового органу щодо відсутності у контрагента необхідних умов для ведення господарської діяльності, трудових, матеріальних ресурсів, як підстави неможливості реального здійснення господарських операцій є необґрунтованими, з огляду на не доведення відповідачем відсутності можливості у контрагентів укладати із іншими суб`єктами господарювання власні договори оренди, найма та інші, з метою виконання своїх господарських зобов`язань перед позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №826/10290/15.

Також Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 у справі №520/10016/18 вказав, що без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій, з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень. Разом з тим, відповідачем не зазначено докази на підтвердження таких припущень, як це передбачено частиною 2 статті 77 КАС України.

При цьому відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагента платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

До того ж, згідно із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 30.01.2018 № К/9901/921/18, від 27.02.2018 № К/9901/4256/17, від 06.02.2018 № К/9901/8403/18, від 30.01.2018 № К/9901/5786/18, відсутність у контрагента Позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Доводи контролюючого органу про наявність кримінальних проваджень, відносно контрагента позивача, суд першої інстанції вірно відхилив, оскільки вказані не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем вимог податкового законодавства при проведенні господарських взаємовідносин з його контрагентом.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №6 від 16.11.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2023 без змін.

Постанова набирає законної сили з 25.05.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повну постанову складено 30.05.2023.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова