Справа № 500/917/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/917/23

31 травня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Тернопільської обласної державної адміністрації щодо відмови позивачу у встановлені статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати Тернопільську обласну державну адміністрацію встановити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач приймав участь в евакуації майна підприємства на якому працював із зони відчуження, що підтверджується записом в його трудовій книжці та архівною довідкою Архівного відділу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Позивач звернувся до відповідача (регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян), із заявою про встановлення йому статусу учасника «ліквідації» наслідків аварії на ЧАЕС та видачі відповідного посвідчення, однак, регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян - відмовила позивачу у наданні йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачі відповідного посвідчення оскільки, позивачем не було надано документів, передбачених Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, які затверджені відповідною постановою Кабінету Міністрів України.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, а тому звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 22.03.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

06.04.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що позивач відповідно до довідки виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 14.11.1991 № 35359 станом на 26 квітня 1986 року фактично проживав та був зареєстрований в м. Прип`ять і згідно встановленому порядку був евакуйований 27 квітня 1986 року, що стало підставою для видачі йому посвідчення 2Б № НОМЕР_1 та встановлення статусу особи «потерпілої» від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих із зони відчуження. 15.12.2022 позивач звернувся до голови регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян щодо встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорії 1 та видати йому відповідне посвідчення, де йому було відмовлено, оскільки, з доданих позивачем документів не підтверджено безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС (арк. справи 34-40).

Суд ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до довідки виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 14.11.1991 № 35359, станом на 26 квітня 1986 року, позивач фактично проживав та був зареєстрований в м. Прип`ять та був евакуйований 27 квітня 1986 року згідно встановленому порядку (арк. справи 44), що стало підставою для видачі йому посвідчення 2Б № НОМЕР_1 та встановлення статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих із зони відчуження.

До матеріалів судової справи додано копію довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР №0189490 від 01.07.2010, зі змісту якого слідує, що позивачу довічно встановлено інвалідність третьої групи, а причиною інвалідності вказано «за наслідками аварії на ЧАЕС» (арк. справи 14).

07.03.2019 позивач звернувся із заявою щодо заміни йому посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, на посвідчення нового зразка відповідно до Порядку видачі посвідчень.

Позивачу 25.03.2019 Тернопільською обласною державною адміністрацією видано нове посвідчення серії НОМЕР_2 , яким підтверджено статус позивача як особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням, яке видано 25.03.2019 (арк. справи 11).

Маючи статус особи, потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи, позивач 15.11.2022 звернувся до регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян із заявою про встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримання відповідне посвідчення категорії 1 серії А.

Звертаючись із вказаною заявою позивач вказав, що має статус особи «потерпілої» внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, однак, зважаючи на те що він працював в зоні відчуження на момент аварії, приймав участь в евакуації майна підприємства на якому працював, що підтверджується записами у трудовій книжці, він вважає, що набув право на встановлення йому статусу саме учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. До заяви позивачем надано копію паспорта та витяг із трудової книжки (арк. справи 21).

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 (арк. справи 12-13), позивач з 08.08.1985 по 11.09.1986 працював у ВАТ «Київенергобуд» слюсарем - трубоукладником 3-го розряду на дільниці №3, та був переведений в об`єднання «Ватра» ім. 60-річчя Радянської України м. Тернопіль, що також підтверджено Архівною довідкою №281 від 12.07.2022 Деснянської районної ради в місті Києві, яку долучено до матеріалів судової справи (арк. справи 15).

За результатом розгляду поданої заяви, - регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян, згідно Протоколу №11 від 15.12.2022, прийнято рішення про відмову позивачу у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного до категорії 1 та видачі відповідного посвідчення. Підставою для відмови стала невідповідність поданих документів вимогам Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (арк. справи 25).

З метою отримання довідки архівної установи про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження позивач звернувся до Архівного відділу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Довідкою від 12.07.2022 №282 позивача повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) ВАТ «Київенергобуд» Управління будівництва Чорнобильської АЕС, ліквідованого як банкрут, за 1985-2012 роки були прийняті на зберігання до архівного відділу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до акту №278 від 17.02.2014.

Повнота переданого архівного фонду незадовільна, в зв`язку з тим, що інформація про створення та реорганізацію товариства відсутня. Установчі документи та накази з основної діяльності, відповідно до яких можливо було б відтворити дану інформацію в товаристві відсутні та відновленню не підлягають в зв`язку з тим, що в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС документи було знищено.

Документи про шкідливі умови праці на зберігання до архівного відділу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не надходили. Також відсутні табелі обліку робочого часу працівників, задіяних на роботах зі шкідливими умовами праці (арк. справи 16).

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у встановлені статусу ліквідатора наслідків ЧАЕС, а тому звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ).

Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Згідно із статтею 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Водночас, статтею 15 Закону №796-ХІІ передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до довідки виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 14.11.1991 № 35359, станом на 26 квітня 1986 року, позивач фактично проживав та був зареєстрований в м. Прип`ять та був «евакуйований» 27 квітня 1986 року згідно встановленому порядку (арк. справи 44), що стало підставою для видачі йому посвідчення 2Б № НОМЕР_1 та встановлення статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа «евакуйованих із зони відчуження» згідно частини другої статті 15 Закону №796-ХІІ.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР №0189490 від 01.07.2010 позивачу довічно встановлено інвалідність третьої групи з визначеною причиною інвалідності - «за наслідками аварії на ЧАЕС» (арк. справи 14).

07.03.2019 позивач звернувся із заявою щодо заміни йому посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, на посвідчення нового зразка відповідно до Порядку видачі посвідчень.

Позивачу 25.03.2019 Тернопільською обласною державною адміністрацією видано нове посвідчення серії НОМЕР_2 , яким підтверджено статус позивача як особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1(арк. справи 11).

У 2022 році позивач ініціював встановлення йому статусу «учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, звернувшись із відповідною заявою до уповноваженої комісії Тернопільської обласної державної військової адміністрації та додавши до неї копію паспорта та витяг з трудової книжки.

Згідно статті 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Частиною 4 Закону №796-ХІІ встановлено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551 (далі Порядок).

Даний Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій. Згідно із пунктом 11 Порядку (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Отже, підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС є наявність одного із зазначених в пункті 11 Порядку документів.

З матеріалів справи слідує, що позивач в якості підстави для підтвердження його статусу, як учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, вказав, що він проживав та був зареєстрований в м. Прип`ять, працював з 08.08.1985 по 11.09.1986 у ВАТ «Київенергобуд» слюсарем - трубоукладником 3-го розряду на дільниці №3, приймав участь в евакуації майна підприємства на якому працював із зони відчуження, що підтверджується записом в його трудовій книжці та архівною довідкою Архівного відділу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Проте, архівна довідка видана Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією видана 12 липня 2022 року №281 та №282 не підтверджують факту роботи позивача із шкідливими умовами праці (роботу в зоні відчуження).

При цьому покликання позивача на те, що документація на основі якої можливо було б видати необхідну довідку знищена внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що не може бути причиною відмови йому у встановлені статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачі відповідного посвідчення за наявності інших документів, які підтверджують той факт, що він виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, - суд оцінює критично, оскільки у довідці, виданій Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією 12 липня 2022 року №282 на яку покликається позивач, вказано, що не збереглись внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС документи щодо створення та реорганізації товариства, зокрема, установчі документи та накази з основної діяльності.

Водночас, щодо документів, на підставі яких можна надати довідку форми №122 про роботу зі шкідливими умовами праці (роботу у зоні відчуження), - то вказана довідка містить інформацію про те, що документи про шкідливі умови праці на зберігання до архівного відділу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не надходили. Також відсутні табелі обліку робочого часу працівників, задіяних на роботах зі шкідливими умовами праці (арк. справи 16).

Наведене дає суду підстави дійти висновку про те, що вказаною довідкою не підтверджено ані роботу позивача зі шкідливими умовами праці (роботу у зоні відчуження), ані знищення таких документів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки такі не надходили на відповідне зберігання.

При цьому, щодо того, що у трудовій книжці позивача є запис про роботу на ВАТ «Київенергобуд» з 08.08.1985 до 11.09.1986, то суд вважає, що такий документ не є підтверджуючим документом який засвідчує безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у відповідності до пункту 11 Порядку №551.

Також, позивач в якості підстави для встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС покликається на те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС.

Так, в позовних вимогах позивач просить суд «встановити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії».

Приписами пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Отже, для отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме категорії 1 необхідні три умови: 1) інвалідність; 2) статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від Чорнобильської катастрофи; 3) причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

З матеріалів справи слідує, що позивач не є особою «з числа ліквідаторів» для видачі йому посвідчення категорії 1, а є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, із встановленням інвалідності - захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС.

Вказана причина інвалідності пов`язана з наслідками аварії на ЧАЕС, а не з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з огляду на що, підстави для її врахування в межах спірних правовідносин відсутні. При цьому, в контексті аналізу даного доводу, суд звертає увагу сторони позивача на зазначену ним позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладено у постанові від 21.01.2020 у справі №500/2488/19, зі змісту якої слідує, що в межах зазначеної судової справи, в позивача причиною інвалідності вказано «з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС». В свою чергу, обставини на які покликається представник позивача, зокрема щодо стану здоров`я позивача, - враховано комісією при встановлені йому статусу «потерпілого від Чорнобильської катастрофи», про що видано відповідне посвідчення.

Суд вважає, що для отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС недостатньо лише самого факту працевлаштування на підприємстві у зоні відчуження, а необхідно підтвердити також факт участі у таких роботах, протягом встановленого періоду часу безпосередньо у зоні відчуження.

Однак, з долучених позивачем до матеріалів судової справи доказів, - участь позивача у роботах, пов`язаних з усуненням наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження, як підстави надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, - підтвердити неможливо.

Виходячи з викладеного, суд вважає що відповідач правомірно дійшов висновку про не підтвердження факту виконання позивачем робіт у зоні відчуження.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника. Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних ОСОБА_1 до Тернопільської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 31 травня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач: - Тернопільська обласна військова адміністрація (місцезнаходження: вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.