Справа № 280/2929/22
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2929/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2022 в адміністративній справі № 280/2929/22 (суддя І інстанції Стрельнікова Н.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2022 №7/од «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житла» в частині накладення на старшого авіаційного техніка групи регламенту та ремонту літаків технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладення дисциплінарного стягнення зауваження;

- скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2022 №7/од «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житла» в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди та стягнення з належного йому грошового забезпечення 64 100 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на день подання рапорту 28.12.2018 для отримання компенсації за найм (піднайм) житла порушень законодавства чи фактів не відповідності доданих до рапорту документів відповідальними особами не встановлено. Позивач вказує, що не повідомив про існування власного житла, оскільки не знав, що є співвласником приватизованої квартири, яку відповідно до довідки з відділу зберігання інвентаризаційних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09.12.2021 № 3040 він має у власності частину жилої площі 18,7 квадратних метрів. Вказує, що приватизація зазначеної квартири здійснена матір`ю позивача у 1997 році, на час здійснення приватизації йому було три роки, він не знав, що є співвласником квартири та не міг знати оскільки вже тривалий час проживає від неї окремо, не є членом її сім`ї. Інформація щодо наявності права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. На думку позивача, зазначена квартира не відповідає санітарним та технічним нормам, оскільки є однокімнатною, зареєстрована на двох власників, жила площа становить 18,7 кв.м, що на одну особу становить 9,35 кв.м жилої площі, позивач з матір`ю є особами різної статі старшими 9 років, у зв`язку з чим, виходячи з санітарних норм, постійно проживати в одній кімнаті не можуть.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до п. 5 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів Державної прикордонної, Державної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного комічного агентства, за піднайом (найм) житлових приміщень, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 постановою Кабінету Міністрів України від 267.12.2018 № 1160 внесено зміни до переліку документів, які подаються до рапорту для отримання грошової компенсації. До інших документів додано інформація (витяг, інформаційна довідка) з бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю. ОСОБА_1 отримував грошову компенсацію за піднайом (найм) житлових приміщень з 01.01.2019, але лише у грудні 2021 року надав довідку від 09.12.2012 № 3040, в якій зазначено, що за ним зареєстровано право власності на частку квартиру АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності на підставі свідоцтва на право власності на житло від 31.03.1997 загальна площа 33, 6 кв.м, житлова 18, 7 кв.м. Відповідач вказує, що Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм житлових приміщень, затверджених постановою Спілки Міністрів УРСР від 11.12.1984 № 470 визначено мінімальний розмір житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області в розмірі 6 квадратних метрів. Тому відповідно до п. 6 Порядку № 450 позивач не має право на отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житлових приміщень.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Овчаров О.В. на підставі контракту «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з місцем дислокації у АДРЕСА_2 (а. с. 28-30, 31-33).

На підставі рапорту від 28.12.2018 (а.с. 25), рапорту від 02.01.2020 (а.с. 26), рапорту від 31.12.2020 (а.с. 26), позивач отримував від в/ч НОМЕР_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла з 01.01.2019 по грудень 2021 року.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1997 квартира за адресою АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 та членам сім`ї ОСОБА_1 (а.с. 19).

Крім того, у довідці від 09.12.2021 № 3040 відділу зберігання інвентаризаційних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області зазначено, що станом на 01.01.2013 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в спільній сумісній власності 2-х співвласників на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1997, загальна площа 33, 6 кв.м, жила площа 18, 7 кв.м (а.с. 17).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2022 № 7од «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайм (найм) житла» (а.с. 22-24) за порушення вимог пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зат. наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, до старшого авіаційного техніка групи реагування та ремонту літаків технічно- експлуатаційної частини авіаційної техніки старшого лейтенанта ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді зауваження;

притягнуто старшого лейтенанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди у виді стягнення з належного йому грошового забезпечення 64 100 гривень відповідно до вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі».

Також у спірному наказі зазначено, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2022 № 43/агд «Про призначення службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житла», заступником начальника технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки військової частини НОМЕР_1 з морально- психологічного забезпечення старшим лейтенантом ОСОБА_1 проведено службове розслідування.

За змістом наказу від 01.02.2022 № 7од слідує, що під час службового розслідування встановлено, що на день подання рапорту старший лейтенант ОСОБА_1 не повідомив про існування власного житла. Відповідно до довідки з відділу зберігання інвентаризаційних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09.12.2021 № 3040 він має у власності частину житлової площі 18,7 квадратних метрів.

Позивач, не погодившись з наказом, звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки він на час отримання компенсації за найм (піднайм) житла не знав про наявність у нього права власності на житло, оскільки на час набуття був малолітнім, а в необхідних для призначення для компенсації документах (витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно) зазначалось саме про відсутність в останнього прав на нерухоме майно, а також те, що формально наявне в позивача майно, не відповідає вимогам санітарним та технічним нормам, тобто фактично, позивач майном для постійного проживання не забезпечений, суд визнав спірний наказ протиправним та скасував..

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон України № 2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини першої статті 12 вказаного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби, як, зокрема, особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло.

Пунктом 1 Порядку № 450 визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКАВ.

Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (п. 2 Порядку № 450).

Пунктом 4 Порядку № 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) (п. 5 Порядку № 450).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 450 грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.

Як встановлено під час судового розгляду позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Місце проходження військової службі м. Мелітополь.

З рапортами про отримання грошової компенсації позивач звернувся 28.12.2018, 02.01.2020, 31.12.2020 та отримував грошову компенсацію з 01.01.2019 по грудень 2021 року. При поданні рапортів позивач інформацію про наявність житла у м. Мелітополь не зазначив.

Ці обставини не оспорюються сторонами.

Отже на дату подання рапорту позивач мав житло у місті проходження служби.

Позивач зазначив, що не знав про наявність у його права власності на житло, оскільки на час набуття був малолітнім, а в необхідних для призначення для компенсації документах (витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно) зазначалось саме про відсутність в останнього прав на нерухоме майно.

З цього доводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач є близьким родичом іншого співвласника квартири та на дату подання рапорту про отримання грошової компенсації позивач мав повну дієздатність, тому факт набуття права власності ще у 1997 році не підтверджує необізнаність позивача про наявність права власності.

Крім того, посилання на те, що формально наявне в позивача майно, не відповідає вимогам санітарних та технічних норм, тобто фактично, позивач майном для постійного проживання не забезпечений, спростовується самим позивачем. Так у Договорі від 09.02.2022 № 23/1-ш (а.с. 35) про надання правової допомоги у розділі реквізити сторін зазначено місце проживання позивача: квартира АДРЕСА_1 .

Також, статтею 7 ЖК України встановлені правила встановлення відповідності житла санітарним і технічним вимогам, згідно якої висновок про непридатність жилих будинків (приміщень) для проживання робиться на підставі їх обстежень, що проводяться в порядку Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 № 189.

Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби.

На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації.

Отже невідповідність житла санітарним і технічним вимогам має встановлюватись згідно з вищевказаним Положенням з оформленням відповідного акту, який має бути затверджений керівником житлово-експлуатаційної організації.

Позивачем до матеріалів справи не надано документів, що підтверджують невідповідність квартири АДРЕСА_1 санітарним і технічним вимогам.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання позивача на норми ст. 47 ЖК України, оскільки цією нормою встановлено розмір норми житлової площі на одну особу. Вона являє собою розрахунковий норматив забезпеченості житловою площею в громадському та державному житловому фонді на одну особу.

Норма жилої площі застосовується при: визначенні максимального розміру наданих громадянам житлових приміщень (ст. 48 ЖК України), розміру зайвої житлової площі для нарахування квартирної плати за користування житловим приміщенням (ст. 66 ЖК України); наданні ізольованого житлового приміщення, що звільнився в квартирі (ст. 54 ЖК України); реалізації права наймача на одержання житлового приміщення меншого розміру замість займаного (ст. 90); наданні наймачу іншого упорядженого житлового приміщення у зв`язку з капітальним ремонтом житлового будинку (ст. 102 ЖК України).

Отже, норма жилої площі має вичерпний перелік обставин щодо її застосування і до цього переліку така обставина, як отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла не відноситься.

Колегія суддів зауважує, що Військова частина НОМЕР_1 відповідно до законодавства не наділена компетенцією щодо встановлення відповідності (чи невідповідності) житлових приміщень санітарним і технічним вимогам та розміру площі мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, у зв`язку з чим не має прав щодо визначення та належного оформлення зазначених обставин.

Відповідно до пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, військовослужбовці, які отримують компенсацію за піднайом, зобов`язані письмово доповідати командиру військової частини про обставини, що мають значення або впливають на її розмір, протягом десяти днів з дня настання таких обставин.

За таких обставин, наявність житла у місті проходження військової служби безпосередньо впливає на право військовослужбовця на отримання грошової компенсації.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут).

Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст. 98. Статуту, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.

Отже, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді зауваження перебуває у площині повноважень відповідача.

За приписами пункту 4 статті 1 Закон № 160-ІХ матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

У силу ч. 2 ст. 8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3акону № 160-ІХ встановлено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Отже для притягнення до матеріальної відповідальності необхідна наявність всіх умов, що передбачені Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" та які доведені матеріалами службового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що для притягнення до матеріальної відповідальності позивача наявні всі умови. Спору щодо розміру шкоди між сторонами немає.

Отже, суд апеляційної інстанції констатує, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції, вина позивача у ненаданні інформації підтверджена допустимими доказами, а отже спірний наказ є правомірним та обґрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження та притягнення до матеріальної відповідальності є співмірними до вчиненого проступку.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу області Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2022 в адміністративній справі № 280/2929/22 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко