Справа № 280/1982/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Справа № 280/1982/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Запорізької міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької міської ради №55 від 17.03.2023 «Про припинення шляхом ліквідації Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено процедуру прийняття спірного рішення, оскільки відповідно статті 14 Регламенту міської ради проект рішення має містить, зокрема: преамбулу з посиланням на відповідні законодавчі та нормативні акти із зазначенням номерів статей, частин, пунктів та підпунктів; пояснювальна записка. Зазначає, що проект рішення не містить жодного посилання в преамбулі на відповідні законодавчі та нормативні акти із зазначенням номерів статей, частин, пунктів та підпунктів. Також, позивач вказував, що в пояснювальній записці зазначена недостовірна інформація в частині положень, що реалізація наданого проекту рішення не потребує витрат з бюджету Запорізької міської територіальної громади, оскільки звільнення працівників ліквідованого Департаменту передбачає виплату вихідної допомоги та інших компенсацій згідно Кодексу законів про працю України. Позивач вважає, що спірне рішення прийнято без будь-якого обґрунтування та законних підстав для ліквідації департаменту та відповідно прийнято не на підставі та не у спосіб передбачений законом. Позивач вважає, що спірне рішення прийнято в порушення вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України, оскільки Запорізька міська рада реалізувала свої повноваження не у спосіб передбачений ч.1 ст.104 ЦК України, а саме замість припинення шляхом реорганізації (де передбачено перехід прав та обов`язків згідно з положеннями ч.1 ст.104 ЦК України) прийняла безпідставне рішення про ліквідацію, не відмовившись при цьому від функцій та завдань, які виконував Департамент комунальної власності та приватизації, поклавши їх на новостворений Департамент управління активами. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. У відзиві на позовну заяву зазначено, що спірне рішення є правомірним та таким, що прийнято у межах наданих повноважень. Відповідач вважає, що позивачем належним чином не наведено обґрунтування порушення його прав оскаржуваним рішенням та обрано не належний спосіб захисту трудових прав. Відповідач зазначає, що Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради є виконавчим органом міської ради, з огляду на це як повноваження по його створенню, так і повноваження по його реорганізації або ліквідації належать Запорізькій міській раді. Відповідач зазначає, що ним було дотримано вимоги Регламенту та з огляду на те, що питання створення, реорганізації або ліквідації юридичних осіб (в тому числі юридичних осіб публічного права) регулюється значною кількістю статей кожного з цих нормативно-правових актів, щоб не переобтяжувати посиланнями і текстом преамбулу рішення, було наведено посилання на відповідні закони й кодекси в цілому. Також, відповідач посилається на те, що станом на сьогодні видатки, пов`язані з ліквідацією Департаменту здійснюються за рахунок коштів, закладених в кошторисі Департаменту на початку року, і додаткове фінансування на ці цілі не виділялося. Відповідач вважає, що він як орган місцевого самоврядування наділений правом самостійно вирішувати питання організації власної діяльності, в тому числі питання створення, реорганізації або ліквідації виконавчих органів ради. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що

Судом встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 №77 вирішено створити Департамент управління активами Запорізької міської ради, а також затвердити Положення про Департамент управління активами Запорізької міської ради.

Також, рішенням Запорізької міської ради від 17.03.2023 №55 вирішено припинити шляхом ліквідації департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Крім того, 17.03.2023 Запорізькою міською радою прийнято рішення №132 «Про передачу повноважень департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради», відповідно до якого вирішено надати Департаменту управління активами Запорізької міської ради повноваження завершити процеси з питань:

оренди об`єктів права комунальної власності Запорізької міської територіальної громади;

приватизації об`єктів права комунальної власності Запорізької міської територіальної громади;

контролю за виконанням покупцями/ орендарями зобов`язань за відповідними договорами купівлі-продажу та оренди об`єктів права комунальної власності;

списання комунального майна Запорізької міської територіальної громади;

прийняття майна державної або іншої форми власності у комунальну власність Запорізької міської територіальної громади;

передачі комунального майна Запорізької міської територіальної громади у державну власність, у комунальну (спільну) власність інших територіальних громад та інших подібних, які були розпочаті департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради на підставі відповідних рішень Запорізької міської ради, її виконавчого комітету, розпоряджень міського голови, наказів департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, якщо відповідно до приписів цих розпорядчих документів не виникло правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (які не вичерпані в зв`язку з повним виконанням).

Позивач, не погодившись з рішенням Запорізької міської ради №55 від 17.03.2023 «Про припинення шляхом ліквідації Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради», звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно пунктів 5, 6 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів рад.

Суд зазначає, що відповідно до Положення про Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 30.09.2020 №33, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради є виконавчим органом Запорізької міської ради, що утворюється Запорізькою міською радою, підзвітний і підконтрольний Запорізькій міській раді, підпорядкований виконавчому комітету Запорізької міської ради, міському голові, першому заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів за відповідним напрямом роботи.

З огляду на викладене, відповідач має повноваження на вирішення питання щодо реорганізації/ліквідації такого виконавчого органу Запорізької міської ради.

Також, суд відхиляє посилання позивача на те, що відповідачем під час прийняття спірного рішення порушено Регламент Запорізької міської ради, оскільки спірне рішення містить посилання на нормативно-правові акти, на підставі якого його прийнято.

Не зазначення конкретних статей та пунктів нормативно-правових актів не суттєвим недоліком, а відповідно не може тягнути скасування рішення, яке прийнято в межах компетенції органу місцевого самоврядування.

Стосовно посилань позивача на те, що прийняття оскаржуваного рішення потребуватиме додаткових витрат з бюджету, суд зазначає, що по-перше матеріали справи відповідних доказів не містять, а по-друге чинне законодавство України не ставить у залежність правомірність рішення органу місцевого самоврядування від того чи потребуватиме виконання такого рішення додаткових витрат.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач мав прийняти рішення не про ліквідацію Департаменту комунальної власності та приватизації, а про реорганізацію, суд зазначає таке.

Як зазначено судом вище, Запорізька міська рада має право на власний розсуд вирішувати питання організації структури виконавчих органів міської ради для того щоб такі органи як найкраще забезпечували виконання покладених на них зобов`язань та забезпечували на належному рівні потреби територіальної громади.

В даному випадку, ліквідація Департаменту комунальної власності та приватизації не призводить до порушення прав мешканців територіального громади, оскільки повноваження будуть реалізовуватись іншим новоутвореним органом.

При цьому, спеціальні нормативно-правові акти не визначають особливостей діяльності та ліквідації органу виконавчої влади, який здійснює діяльність у сфері комунальної власності та приватизації.

З позовної заяви судом встановлено, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин виконував повноваження керівника Департаменту комунальної власності та приватизації, а тому є очевидним, що у даній справі позивач у першу чергу відстоює власні трудові інтереси.

Разом з тим, суд зазначає, що даний спір не є спором про трудові відносини позивача з Департаментом комунальної власності та приватизації. Позивач у разі якщо вважатиме, що його незаконно було звільнено з займаної посади та/або протиправно не було запропоновано посаду у новоутвореному органі має право оскаржити рішення про звільнення і викласти саме у такій справі аргументи щодо реорганізації/правонаступництва органів виконавчої влади.

Стосовно інших посилань доводів наведених сторонами у письмових поясненнях, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Запорізької міської ради (69105, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 206, ) про скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова