Справа № 460/51998/22
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/51998/22 пров. № А/857/5499/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., повне судове рішення складено 27.02.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними дій, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання протиправною та скасування постанови начальника Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» Ткачука Ю.А. від 22.06.2022, якою із засудженого ОСОБА_1 стягнуто завдані установі матеріальні збитки в сумі 2500,00 гривень, визнання протиправними дії Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» по стягненню із засудженого ОСОБА_1 матеріальних збитків, завданих пошкодженням камери відео-нагляду в сумі 2500,00 гривень, зобов`язання Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)» утриматися від вчинення дій по стягненню із засудженого ОСОБА_1 матеріальних збитків, завданих пошкодженням камери відео-нагляду в сумі 2500,00 гривень, визнання протиправними дії Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» по відрахуванню 75% коштів, які надійшли на особовий рахунок засудженого ОСОБА_1 , в порядку стягнення матеріальних збитків, завданих пошкодженням камери відео-нагляду в сумі 2500,00 гривень, зобов`язання Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)» утриматися від вчинення дій по відрахуванню 75% коштів, які надійшли на особовий рахунок засудженого ОСОБА_1 , в порядку стягнення матеріальних збитків, завданих пошкодженням камери відео-нагляду в сумі 2500,00 гривень.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він з липня 2021 року утримується в ДУ "Городищенська виправна колонія ("№96)" та постановою від 22.06.2022 вирішено стягнути із засудженого завдані установі матеріальні збитки у сумі 2500 грн. Позивач не заперечує факт пошкодження 09.06.2022 камери відеонагляду установи, однак вказує, що таке стало наслідком необережних дій позивача. Зазначив, що оскаржувана постанова містить вказівку про стягнення матеріальних збитків не із заробітку позивача, а з нього особисто, що дає можливість відповідача здійснювати стягнення з будь-яких коштів, які надходять на особистий рахунок позивача. Також вказав про протиправність дій відповідача щодо відрахувань за заподіяні матеріальні збитки в розмірі 75% з усіх надходжень коштів на особовий рахунок позивача, в результаті чого за період з липня по листопада 2022 року з нього протиправно стягнуто 300 грн. Вважає дії відповідача та оскаржувану постанову необґрунтованою, такою, що прийнята без врахування всіх обставин справи, а отже протиправними. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11.07.2021 ОСОБА_1 відбуває міру покарання в ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)».

Начальником ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» 22.06.2022 за результатами розгляду матеріалів, які підтверджують факт навмисного заподіяння 09.06.2022 шкоди державному майну засудженим ОСОБА_1 , а саме: пошкодження камери відео нагляду, унаслідок чого остання вийшла з ладу та стала непридатною для подальшої експлуатації, в результаті чого засуджений завдав установі матеріальні збитки в сумі 2500грн, прийнято постанову про стягнення із засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 завдані установі матеріальні збитки у сумі 250 грн.

Вважаючи зазначену постанову та дії відповідача щодо стягнення з нього матеріальних збитків в сумі 2500грн протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Відповідно до ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч.1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 (далі Правила).

Згідно пункту 1 Розділу І Правил, ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Пунктом 1 розділу ІІ Правил визначено, що засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також Кримінально-виконавчим кодексом України, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Пунктом 1 розділу XXIII Правил передбачено, що нагляд за засудженими є системою заходів, спрямованих на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді обмеження та позбавлення, довічного позбавлення волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

Для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах, прогулянкових двориках, у місцях їх праці, їдальнях, клубах, медичних частинах та лікарняних закладах адміністрацією установ виконання покарань встановлюються відеокамери, про що засуджений інформується під підпис.

Згідно статті 102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно абз. 6 ч. 4 ст. 107 КВК України засудженим забороняється, зокрема, умисно завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну.

Норми аналогічного змісту викладені також у Правилах внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Відповідно до ст. 136 КВК України засуджені до позбавлення волі несуть матеріальну відповідальність за заподіяні під час відбування покарання матеріальні збитки державі згідно із законодавством. Засуджені також повинні відшкодувати збитки, заподіяні колонії, і додаткові витрати, пов`язані з припиненням втечі засудженого, лікуванням засудженого, який навмисно заподіяв собі тілесні ушкодження. Якщо збитки заподіяні у процесі виконання трудових обов`язків, засуджені несуть матеріальну відповідальність у розмірі і на підставах, встановлених законодавством про працю. В інших випадках збитки відшкодовуються в розмірі і на підставах, встановлених цивільним законодавством.

У разі заподіяння матеріальних збитків кримінальним правопорушенням, вчиненим засудженим під час відбування покарання, стягнення збитків провадиться на загальних підставах.

Порядок стягнення матеріальних збитків, заподіяних засудженими до позбавлення волі визначені ст. 137 КВК України.

Матеріальні збитки, заподіяні державі засудженими під час відбування покарання, стягуються з їхнього заробітку за постановою начальника колонії. До винесення постанови має бути встановлений розмір збитків, обставини, за яких їх було завдано, і ступінь вини засудженого в заподіянні збитків. У процесі перевірки у нього береться письмове пояснення.

Постанова начальника колонії про стягнення збитків оголошується засудженому під розписку.

Засуджений може оскаржити постанову начальника колонії вищій посадовій особі. Подача скарги не зупиняє виконання постанови про стягнення збитків. Вища посадова особа може скасувати постанову про стягнення збитків або зменшити розмір суми, що підлягає стягненню.

Неправильно відраховані суми за заподіяні матеріальні збитки підлягають поверненню засудженому і зараховуються на його особовий рахунок.

Після звільнення засудженого від покарання збитки, не відшкодовані ним під час відбування покарання, можуть бути стягнені за рішенням суду у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом встановлено, що 09.06.2022 засуджений ОСОБА_1 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось в умисному завданні шкоди державному майну (пошкодження камери відео-спостереження та приведення її у непридатний для подальшого використання стан). Вказана обставина підтверджується матеріалами справи, а саме: рядом рапортів, пояснень, висновку про встановлення факту порушення, а також змістом постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 у справі № 460/23348/22.

У висновках даного рішення суду зазначено, що «твердження позивача, що ним неумисно було пошкоджено камеру відео спостереження не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи. Факт пошкодження камери та не можливість її відремонтувати підтверджується рапортом начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» від 10.06.2022, журналом технічних оглядів камер і планових обшуків дільниць для тримання осіб в секторі максимального рівня безпеки для тримання чоловіків до довічного позбавлення волі та фотодоказами».

22.09.2022 ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» прийнято постанову про поміщення засудженого в карцер установи виконання покарань.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 у справі № 460/23348/22 підтверджено правомірність вказаної постанови, а у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.

22.06.2022 ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» прийнято постанову про стягнення із засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 завдані установі матеріальні збитки у сумі 2500 грн.

По прибуттю до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_1 було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання, доведено вимоги чинного законодавства щодо відбування покарання, що підтверджується розпискою засудженого від 13.07.2021. Також, 13.07.2021 позивача було повідомлено про застосування в Державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)» технічних засобів нагляду і контролю.

Зважаючи на встановлення факту умисного пошкодження позивачем камери відео спостереження та приведення її у непридатний для подальшого використання стан, останній зобов`язаний понести матеріальну відповідальність за заподіяні під час відбування покарання матеріальні збитки державі.

Позивач не працює і не працював на час вчинення порушення порядку відбування покарання, а отже не мав заробітку, стягнення збитків з якого передбачене ст. 107 КВК України.

Відтак, в даному випадку слід застосовувати положення ст. 106 КВК України, якою встановлено, що збитки відшкодовуються в розмірі і на підставах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Внаслідок неправомірних та умисних дій позивача 09.06.2022 ним було пошкоджено державне майно, а саме: камеру відео спостереження, вартість якої відповідно до акту списання основних засобів від 07.10.2022 становила 2500грн.

Таким чином, відшкодування позивачем завданих матеріальних збитків в повному обсязі настане у разі сплати (стягнення з його особового рахунку) коштів у розмірі 2500 грн.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року у справі №460/51998/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська