Справа № 420/5560/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5560/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:

визнати протиправними дії Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в особі старшого державного виконавця Супильник Вероніки Григорівни, щодо винесення Постанови про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 року в рамках виконавчого провадження ВП №52645674.

визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 року, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №52645674.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що виконавчий документ було повернуто без виконання за заявою стягувача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, тому у нього не було підстав для стягнення виконавчого збору, відтак спірна постанова є протиправною.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом та відкрито провадження у даній справі. Зупинено провадження у справі до отримання належним чином засвідчених та належної якості копій матеріалів виконавчого провадження ВП №52645674 та ВП №615037420 від Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

19.05.2023 року поновлено провадження у справі №420/5560/23 та призначено судове засідання на 24 травня 2023 року о 10 годині 45 хвилин.

У судове засідання призначене на 24 травня 2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання учасники повідомлялися належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В свою чергу, 23.05.023 року від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній вказує, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Яресько Тарас Віталійович свідомо вводить суд в оману, зазначаючи, що позивачу ОСОБА_1 стало відомо про відкриття виконавчого провадження ВП №52645674 лише 10.03.2023 року, тоді як у матеріалах виконавчого провадження містяться відмітки щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у січня 2021 року представника ОСОБА_1 . Страковської Алли Леонідівні, яка діяла на підставі доручення виданого 26.11.2020 року у м. Єрусалимі, Ізраїль, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження до відділу надходили неодноразові заяви позивача ОСОБА_1 щодо зняття арешту з коштів з копіями відповідних постанов матеріалів виконавчого провадження, що були отримані представником позивача 13.01.2021 року. Таким чином, представник відповідача вказує на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 24.05.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов залишено без руху.

29.12.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року визнано поважною причину пропуску позивачем строку для звернення з даним позовом до суду та поновити ОСОБА_1 цей строк. Продовжено розгляд справи №420/5560/23 за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

13.08.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси винесено заочне рішення по справі № 1527/10736/12, яким вирішено: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного "Родовід Банк" заборгованість за кредитом 17530,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 09.06.2011 року становить 139716 грн. 57 коп., заборгованість за відсотками 367,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 09.06.2011 року становить 2931 грн. 12 коп., пеню 58255 грн. 45 коп., судовий збір 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн. Всього 202723 грн. 43 коп.

27.08.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси стягувачу видано Виконавчий лист № 1527/10736/12.

13.10.2016 року старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси на підставі Виконавчого листа видано Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52645674.

05.03.2020 року відповідач видав Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача.

В зазначеній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець зазначив: «До Відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. Постановляю виконавчий документ повернути стягувачу.»

05.03.2020 року Відповідач видав Постанову про стягнення виконавчого збору, в якій постановлено стягнути з Боржника виконавчий збір у розмірі: 20272,34 гривня (UAH).

11.03.2020 року на підставі постанови про стягнення виконавчого збору відкрито виконавче провадження № 61503742 (копія постанови додається) про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 20272,34 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закон № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII установлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд критично відносить до доводів позивача щодо розміру виконавчого збору, який на його думку обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, з огляду на наступне.

Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

У відповідності із частиною четвертою означеної статті, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року за № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону України № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними до та після 28.08.2018 р., база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме:

- в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи слідує, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №52645674 від 05.03.2020 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 20272,34 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка підлягає стягненню за виконавчим листом № 1527/10736/12, виданим 27.08.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми 202723,43 грн.

Таким чином, державний виконавець визначив суму виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином Закон № 1404-VIII у редакції після 28 серпня 2018 року.

Приписами пункту 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VІІІ передбачено, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Чинна редакція статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Спірна постанова про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем 05.03.2020 року за правилами Закону № 1404-VIII, чинного на дату її ухвалення.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Суд звертає увагу на те, що частина 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, яка фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, які здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Відтак, є помилковим доводи позивача про, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, оскільки таке твердження не відповідає чинній редакції ч.2 ст.27 Закону № 1404-VIII.

Суд не приймає до уваги позицію позивача про обов`язкову необхідність вчинення виконавчих дій як умову винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 26.06.2020 р. у справі № 360/3324/19.

Крім того, обов`язок державного виконавця на винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження встановлено ч.3 ст.40 Закону № 1404-VIII.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 року у розмірі 20272,34 грн. прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Вирішуючи спір, суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 11.08.2022 року у справі № 640/23271/21.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відповідно до положень ч.6 ст.287 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.