Справа № 300/3027/22
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2023 р. справа № 300/3027/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними дії щодо здійснення перерахунку пенсії за віком із врахуванням періоду роботи з 02.03.2000 по 28.12.2002 в приватній фірмі (підприємстві) «Сом»; зобов`язати здійснити перерахунок пенсії за віком із врахуванням періоду роботи з 02.03.2000 по 28.12.2002 в приватній фірмі (підприємстві) «Сом» починаючи з 27.05.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу позивача період роботи з 02.03.2000 по 28.12.2002 в приватній фірмі (підприємстві) «Сом». Також зазначає, що оскільки в період з 18.02.1998 по 01.03.2000 працював у радгоспі «Богородчанський», тому не просив зарахувати стаж роботи в ПП «Сом» з 18.02.1998 по 28.12.2002. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював з 18.02.1998 по 28.12.2002 на посаді директора ПП «Сом». Жодних документів, які б підтверджували сплату збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування приватною фірмою «СОМ» позивачем ні до органу пенсійного фонду, ні до суду не надано, відповідно відсутні підстави для зарахування до страхового стажу цього періоду роботи. Позивач, як керівник підприємства, був особою відповідальною за нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.20).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
ОСОБА_1 з квітня 2012 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Страховий стаж позивача становить 32 роки 5 місяців 29 днів, що підтверджується розрахунком стажу (а.с.22).
27.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням періодів роботи з 02.03.2000 по 28.12.2002 у приватній фірмі (підприємстві) «Сом» (а.с.5).
Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі також - Закон №1058, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
За змістом частини 5, 6 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Відповідно до положень статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Згідно з частинами 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (надалі також Закон №1788-ХІІ) визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до п.а ч.1 ст.3 Закону №1788-ХІІ (в редакції, на час роботи позивача в спірний період) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, мають право на трудову пенсію за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
За змістом пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.
Для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 статті 1 цього Закону, які мають найманих працівників, але не здійснюють витрат на оплату їх праці, сума коштів, що визначається розрахунково як добуток визначеного законом мінімального розміру заробітної плати на кількість працівників такого платника збору, на яких здійснюється нарахування заробітної плати.
Приписами частини 1 статті 3 Закону №400/97-ВР передбачено, що платники, визначені пунктами 1, 2 та 3 статті 1 цього Закону, зобов`язані зареєструватися в органах Пенсійного фонду України.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, суд погоджується із твердженням позивача, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Однак суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до записів №1, 2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.02.1998 позивач у спірний період:
- 18.02.1998 прийнятий на посаду директора ПП «Сом», згідно наказу від 18.02.1998;
- 28.12.2002 звільнений з посади директора фірми «Сом» за власним бажанням, на підставі наказу від 28.12.2002 (а.с.9).
Зі змісту довідки Головного управління статистики в Івано-Франківській області від 18.07.2019 №03-37/1720-19 слідує, що приватна фірма «Сом» перебувала на обліку в ЄДРПОУ у Івано-Франківській області з 18.02.1998, ліквідована за рішенням арбітражного суду 28.12.2002.
Також, у вказаній довідці зазначено про те, що за час перебування приватної фірми «Сом» на обліку в ЄДРПОУ керівником значився ОСОБА_1 (а.с.8).
У зв`язку із наведеним, суд зазначає, що позивач як засновник та директор приватної фірми «Сом», був особою відповідальною за нарахування та сплату відповідних внесків.
Таким чином, приватною фірмою «СОМ» за позивача не сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до органу пенсійного фонду, хоча сам позивач був засновником та директором приватної фірми «СОМ» у спірний період з 18.02.1998 по 28.12.2002. Запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 18.02.1998 за вказаний вище період здійснено ОСОБА_1 власноруч.
Отже, саме позивач мав контролювати сплату підприємством збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно записів ще однієї трудової книжки ОСОБА_1 від 12.08.1968 позивач у період з 25.01.1974 по 01.03.2000 працював у сільськогосподарському виробничому кооперативі «Богородчанський» (а.с.38-42). За змістом розрахунку страхового стажу позивача, період роботи з 25.01.1974 по 01.03.2000 зараховано до його стажу (а.с.24).
Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у приватній фірмі «Сом» з 02.03.2000 по 28.12.2002.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ),

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.