Справа № 600/2302/22-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2302/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Левицький В.К.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

29 травня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом до Обласної комунальної установи "Центр медико-соціальної експертизи" (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність Обласної комунальної установи "Центр медико-соціальної експертизи" щодо ненадання відповіді на запит позивачем вiд 27.04.2022 та щодо зобов`язання Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи надати інформацію та копії документів, зазначених у запиті позивачем вiд 27.04.2022.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року позов задоволено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач звернулася з запитами на інформацію до Обласної комунальної установи "Центр медико-соціальної експертизи" в порядку передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI, в яких просила надати медичну інформацію, документи та відомості, що містять інформацію про стан її здоров`я, на підставі яких позивача було визнано особою, яка потребує обмеження в праці по лінії ЛКК відповідно до акту огляду міжрайонної загально-профільної МСЕК від 16.03.2022. Суд вказав, що оскільки, Конституція України та Закони України, а саме: "Основи законодавства України про охорону здоров`я", "Про захист персональних даних", "Про доступ до публічної інформації", "Про інформацію" не містять обмежень щодо отримання позивачкою інформації стосовно себе та свого здоров`я, які вона запитувала у відповідача, то відмова у наданні даної інформації є неправомірною.

Судом першої інстанції встановлено, що відмовляючи у наданні інформації на запит, відповідач у листах від 20.04.2022 та 02.05.2022 не вказав жодної підстави для відмови, визначеної у ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доказів наявності таких підстав під час розгляду справи по суті до суду не надав.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Аргументами на підтвердження вимог апеляційної скарги апелянт зазначає невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, оскільки відповідно до Наказу МОЗ України №577 від 30.07.2012 та Інструкції не передбачено видача на руки хворому, запитуваних документів позивачем, в тому числі копій протоколів засідання МСЕК, про невизнання особи з інвалідністю. Також апелянт зазначає, що згідно записів журналу реєстрації вихідної кореспонденції довідка про невизнання позивача особою з інвалідністю за формою №167/0, затвердженою Наказом МОЗ України №577 від 30.07.20112, була надіслана на її адресу 17.03.2022 року поштою.

Також, 26.05.2023 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач вказує на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.01.2022 року позивач проходила огляд у міжрайонній загально-профільній МСЕК № 1, відповідно до якого було прийнято акт огляду міжрайонної загально-профільної МСЕК №1 від 16.03.2022 року №147/1 про визнання ОСОБА_1 особою, яка потребує обмеження в праці по лінії ЛКК.

15 квітня 2022 позивач, в порядку передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», звернулася до відповідача із запитом на інформацію, в якому просила надати письмову інформацію чи прийнято рішення МСЕК щодо продовження (встановлення) їй інвалідності .

Крім того, у запиті позивач просила надати належним чином завірених копій наступних документів: рішення МСЕК щодо неї та інших документів на підставі яких прийнято відповідне рішення у 2022 році; протоколу (витяг з протоколу) засідання МСЕК у ході якого було прийнято вказане рішення (у випадку ведення такого протоколу); рішень МСЕК та документів (у т. ч. протоколів) за період 2019-2021 років.

20 квітня 2022 відповідач направив на адресу позивача листа за вих. № 144, в якому повідомив, що згідно акту огляду міжрайонної загально-профільної МСЕК від 16.03.2022 № 147/1 її визнано особою, яка потребує обмеження в праці по лінії ЛКК. Згідно журналу реєстрації вихідної кореспонденції згаданої комісії довідка про невизнання позивачки особою з інвалідністю за формою № 167/О, яка затверджена наказом МОЗ № 577 від 30.07.2012, була надіслана на її адресу 17.03.2022. У зв`язку із неотриманням довідки, 15.04.2022 позивачку було запрошено по телефону на засідання обласної МСЕК на 16.04.2022 в порядку контролю, на яке вона не з`явилася .

У листі також наведено, що станом на 20.04.2022 рішення первинної МСЕК про невизнання позивачки особою з інвалідністю набрало законної сили.

27 квітня 2022 позивач повторно звернулася до відповідача із запитом на інформацію, в якому, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації», просила надати письмову інформацію у вигляді належним чином завірених копій наступних документів: акт огляду міжрайонної загально-профільної МСЕК від 16.03.2022 №147; висновок комісії за результатами огляду ОСОБА_1 у 2022 році; рішення, прийнятого за результатами огляду позивачки МСЕК у 2022 році, а також інших документів, на підставі яких прийнято таке рішення; інформацію чи був протокол засідання МСЕК, за результатами якого було прийнято рішення про визнання/невизнання ОСОБА_1 інвалідом та належним чином завірену копію такого протоколу (витяг з протоколу) за наявності; належним чином завірені копії вищеописаних рішень МСЕК та вищезазначених документів (у т. ч. копій протоколів засідання та актів огляду) за період 2019-2021 років.

За результатами розгляду запиту, 02.05.2022 відповідач листом за вих. № 20 надав позивачу відповідь, в якому повідомив, що матеріали медико-експертної справи, протоколи засідань та акти оглядів комісії належать до документів, які становлять лікарську таємницю, тому їх видача особам котрі освідчувалися на комісії, законодавством не передбачена .

У листі відповідач зазначив, що згідно абзацу 3 п. 24 Положення про МСЕК особі, яку визнано інвалідом або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, видача виписки з акту огляду комісії на руки забороняється.

Відповідно до п. 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням міжрайонної МСЕК обласна МСЕК на протязі місяця проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Згідно останнього акту огляду міжрайонної загально-профільної МСЕК №1 від 16.03.2022 №147/1 позивачку визнано особою, яка потребує обмеження в праці по лінії ЛКК.

15.04.22 з метою контрольного огляду, встановлення інших обставин, які призвели до такого явища, позивачку було запрошено по телефону на засідання обласної МСЕК на 16.04.2022, на яке вона не з`явилася.

Оскільки, на вимогу позивача, відповідачем не було надано запитуваних документів відповідно до запиту позивача від 27.04.2022 це слугувало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 32 Конституції України задекларовано, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Законом України "Про доступ до публічної інформації" визначено та регламентовано порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес

Слід зазначити, що у Рішенні Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» від 30.10.1997 визначено, що медична інформація - це свідчення про стан здоров`я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі і про наявність ризику для життя і здоров`я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної.

Крім того у Рішенні Конституційного Суду України зазначено обов`язок лікаря на вимогу пацієнта та членів його сім`ї або законних представників надавати їм таку інформацію повністю і в доступній формі. У цьому документі також передбачено, що в особливих випадках, коли повна інформація може завдати шкоди здоров`ю пацієнта, лікар може її обмежити. У цьому разі він інформує членів сім`ї або законних представників пацієнта, враховуючи особисті інтереси хворого. Таким же чином лікар діє, коли пацієнт перебуває у непритомному стані.

Також, право на інформацію про стан свого здоров`я закріплено у ст. 285 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров`я.

Якщо інформація про хворобу фізичної особи може погіршити стан її здоров`я або погіршити стан здоров`я фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, зашкодити процесові лікування, медичні працівники мають право дати неповну інформацію про стан здоров`я фізичної особи, обмежити можливість їх ознайомлення з окремими медичними документами (ч. 3 ст. 285 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. «е» ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено право людини на достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

Пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я. (ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

Правові гарантії реалізації особи на ознайомлення з відповідними медичними документами щодо стану свого здоров`я поряд із положеннями, закріпленими в ч. 1 ст. 285 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» також визначені Законом України «Про захист персональних даних», положеннями п.6 ч. 2 ст. 7 якого надано дозвіл на обробку персональних даних інформації необхідної в цілях охорони здоров`я, встановлення медичного діагнозу, для забезпечення піклування чи лікування або надання медичних послуг, функціонування електронної системи охорони здоров`я за умови, що такі дані обробляються медичним працівником або іншою особою закладу охорони здоров`я чи фізичною особою - підприємцем, яка одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та її працівниками, на яких покладено обов`язки щодо забезпечення захисту персональних даних та на яких поширюється дія законодавства про лікарську таємницю, працівниками центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, на яких покладено обов`язки щодо забезпечення захисту персональних даних.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI , у якому, зокрема регламентується один з видів публічної інформації з обмеженим доступом (ст. 6 Закону), а саме конфіденційна інформація, до обсягу якої належить і медична.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації»: право на доступ до публічної інформації гарантується: визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (стаття 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради (частина 1 статті 13 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Частиною 1 ст. 21 Закону № 2657-XII передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

На підставі ч. 2 ст. 21 № 2657-XII конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.

Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Відповідно до ст. 11 Закону № 2657-XII інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Тому, з урахуванням наведених норм права, суд першої інстанції вірно визначив, що відповідач у спірних правовідносинах є розпорядником інформації, яку запитувала позивачка.

Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, аналіз визначення "публічна інформація" та переліку розпорядників публічної інформації свідчить, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні розпорядників публічної інформації. Така інформація є відкритою і розкривається необмеженому колу осіб. Разом з тим до видів публічної інформації: конфіденційної, таємної та службової, може бути обмежено доступ у разі сукупності обов`язкових умов, визначених у законі.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість задоволення позовних вимог, з огляду на встановлення обставин щодо належності відповідача у спірних правовідносинах до розпорядника інформації, яку запитувала позивачка і яку законодавчо позивач має право отримати.

Щодо обґрунтування відповідача про неможливість надання запитуваної інформації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, якою затверджено Положення про медико-соціальну експертизу, колегія суддів зазначає наступне.

Положення про медико-соціальну експертизу визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Порядок заповнення форми первинної облікової документації «Акт №___ огляду медико-соціальною експертною комісією» (далі - форма № 157/о) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157/о «Акт №___ огляду медико-соціальною експертною комісією», зареєстрована у Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 року за № 1508/21820.

Згідно з п.п. 2, 3 вказаної Інструкції форма № 157/о призначена для запису основних медичних даних і соціальних факторів, необхідних для внесення експертного рішення та його обґрунтування. У формі № 157/о вказуються умови і характер праці, які рекомендуються інвалідам, та інші заходи, які сприятимуть відновленню їх працездатності. Відповідно до п.п. 4,5 Інструкції форма № 157/о заповнюється на кожного хворого, який оглядається у МСЕК. Обов`язково проставляється номер акта (проставляється арабськими цифрами і відповідає реєстраційному номері в журналі протоколів засідань МСЕК за поточний рік) та дата огляду (число, місячи, рік).

Тому, колегія суддів вказує на те, що Положенням про медико-соціальну експертизу визначено та сформовано саму процедуру проведення медико-соціальної експертизи якою повинні користуватися працівники МСЕК при винесенні рішення за результатами медико-соціальної експертизи , але дане Положення ніяк не регулює правові підстави можливості/неможливості надання інформації особі, щодо якої здійснювалася медико-соціальна експертиза, зокрема, коли особа звертається в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" стосовно інформації щодо себе та свого здоров`я.

Інформація яка знаходиться в документах, які запитує позивач у своєму зверненні, є у розпорядженні відповідача та містить відомості про стан здоров`я позивача, а тому є інформацією яку позивач має право отримати.

Відповідно, колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача про неналежність висновків суду першої інстанції вимогам закону та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки за діючим законодавством України не передбачено неможливості надати інформацію про яку ОСОБА_1 27.04.2022 року звернулася до Обласної комунальної медичної установи "Центр медико-соціальної експертизи"

В даному випадку відповідач, виступає як розпорядник інформацією щодо документів, які стосуються стану здоров`я позивача і які запитувала ОСОБА_1 у своєму зверненні, а саме акту огляду міжрайонної загально-профільної МСЕК від 16.03.2022 №147; висновку комісії за результатами огляду ОСОБА_1 у 2022 році; рішення, прийнятого за результатами огляду позивачки МСЕК у 2022 році, а також інших документів, на підставі яких прийнято таке рішення; інформації чи вівся протокол засідання МСЕК, за результатами якого було прийнято рішення про визнання/невизнання ОСОБА_1 інвалідом; копії такого протоколу (витяг з протоколу) за наявності; копії рішень МСЕК та документів (у т. ч. копій протоколів засідання та актів огляду) за період 2019-2021 років, а тому відмова в наданні цієї інформації є неправомірною.

Інші доводи викладені в апеляційних скаргах відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.