Справа № 591/3799/22
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р.Справа № 591/3799/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Сидоренко А.П., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, повний текст складено 11.11.22 року по справі № 591/3799/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції , Інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 полку №1 старшого лейтенанта Демидовець І.В.

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, Інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 полку №1 старшого лейтенанта Демидовець І.В., в якому просив суд:

- скасувати постанову серії ЕАР № 5779595 від 20 серпня 2022 року інспектора роти № 3 батальйону №2 старшого лейтенанта поліції УПП в м. Київ ДПП України Демидовця І.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень як незаконну за відсутністю складу адміністративного правопорушення, а справу закрити.

- стягнути з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції України на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 5922 грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 серпня 2022 року інспектором роти № 3 батальйону №2 старшим лейтенантом поліції УПП в м. Київ ДПП України Демидовцем І.В. винесено постанову серія ЕАР № 5779595, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Також зазначає, що перебував в IQ Business Center за адресою м. Київ, вулиця Болсуновська, 13-15. Близько 12:00 год., виїжджаючи з бізнес центру, рухаючись по вулиці Болсуновська на бульвар Дружби Народів зайняв крайню праву смугу руху. Виїхавши на бульвар Дружби Народів на смугу передбачену для руху маршрутних транспортних засобів, ввімкнув лівий вказівник повороту з метою перестроєння на другу смугу руху. Однак, здійснити даний маневр не вдавалось за можливе у зв`язку з утрудненням руху на дорозі через затори. Через те, що інші автомобілі рухалися дуже щільно, позивач не мав змоги виїхати на другу смугу руху, адже це однозначно призвело б до створення аварійної ситуації на дорозі.

Отже, враховуючи дорожню обстановку, задля уникнення загрози безпеці дорожнього руху, а саме дорожньо-транспортної пригоди, створення затору (у тому числі для міського транспорту), водій ОСОБА_1 був вимушений продовжувати рух по смузі для маршрутних транспортних засобів з ввімкненим лівим вказівником повороту, адже на той момент це був єдиний безпечний варіант руху.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано постанову серії ЕАР № 5779595 від 20 серпня 2022 року інспектора роти № З батальйону №2 старшого лейтенанта поліції УПП в м. Київ ДПП України Демидовця Ігоря Васильовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 496 грн. 20 грн. та 5000 грн.00 коп. витрат на правничу допомогу.

Повернуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету надміру сплачену суму судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп., внесеної згідно меморіального ордеру №МВ50450570 від 28 серпня 2022 року.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Управлінням патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що 20 серпня 2022 о 11:59 в м. Києві, на бульварі Дружби народів, 42, позивач керуючи транспортним засобом AUDI Q7 номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ позначених дорожнім знаком 5.8 чим порушив п. 17.1. ПДР України - на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших ТЗ на цій смузі, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Зазначає, що інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, постанова є правомірною, відтак позов не підлягає задоволенню. Також зазначає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., яку стягнув суд першої інстанції, не є співмірною, з обсягом наданих послуг.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Враховуючи особиливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема передбаченої ч. 5 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 20 серпня 2022 року, винесеною інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №2 полку №1 старшим лейтенантом Демидовцем І.В. на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

В постанові зазначено, що 20 серпня 2022 року, об 11:59 в м. Києві, на бульварі Дружби народів, 42, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом (надалі - ТЗ) AUDI Q7 номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п. 17.1. ПДР України. На дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших ТЗ на цій смузі.

Згідно п. 17.1 ПДР, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

За ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про скасуваня постанови серії ЕАР № 5779595 від 20 серпня 2022 року інспектора роти № З батальйону №2 старшого лейтенанта поліції УПП в м. Київ ДПП України Демидовця І.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень, а також стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 496 грн. 20 грн. та 5000 грн.00 коп. витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем до позовної заяви долучено компакт-диск з відеозаписом з відеореєстратора поліцейського.

Однак, на відеозаписі зафіксовано процес складення оскаржуваної постанови відносно позивача. Водночас, даний відеозапис не містить самого факту порушення позивачем Правил дорожнього руху (переходу дороги у невстановленому місці).

Колегія суддів зазначає, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути доказом порушення ПДР, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормавтиних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про скасування постанови серії ЕАР № 5779595 від 20 серпня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Щодо вимоги про стягнення витрат на праничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених нею при розгляді справи у суді першої інстанції надано договір № 039-2022 про надання правничої допомоги від 29.08.2022, додаток до договору № 039-2022 від 29.08.2022 та товарний чек № 039-2022 від 29.08.2022 на суму 5000,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги, а саме пункту 2.2 сторони погодили вид витрат, а саме складання позову у розмірі 5000,00 грн.

Оцінивши обставини справи та надані докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2022 по справі № 591/3799/22 скасувати в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.00 коп.

Прийняти в цій частині постанову, якою стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2022 по справі №591/3799/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 31.05.2023 року