Справа № 240/11131/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/11131/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Мельниченко В.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Гаврилюк М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги при звільненні, передбачену ст.44 Кодексу законів про працю України, в розмірі середнього місячного заробітку;

- стягнути на його користь вихідну допомогу при звільненні, передбаченої ст.44 Кодексу законів про працю України, в розмірі в розмірі 7674,21 грн.;

- стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з 24.03.2023 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 26.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що з 05.02.2007 року працював в органах прокуратури. З 20.10.2021 року Позивач був звільнений з органів прокуратури по причині неуспішного проходження атестації. 26.09.2022 року Відповідачем на виконання судового рішення був скасований наказ про звільнення Позивача та поновлено Позивача в органах прокуратури на посаді прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області.

На підставі постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2023 року Відповідач 24.03.2023 року скасував наказ Житомирської обласної прокуратури про поновлення Позивача в органах прокуратури і, відповідно звільнив Позивача із займаної посади.

Позивач вважає, що звільнення його із займаної посади та з органів прокуратури здійснено за ініціативи Відповідача як роботодавця, що відповідно до вимог ст.44 Кодексу законів про працю є підставою для виплати йому, як працівнику, вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.

Разом з тим, в день звільнення і по даний час Відповідач вказану вихідну допомогу не виплатив, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з 24.03.2023 року по день фактичного розрахунку.

Представник Житомирської обласної прокуратури, Відповідача по даній справі, проти позову заперечила і пояснила, що Позивач 24.03.2023 року правомірно, на підставі постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2023 року, був звільнений з органів прокуратури та із займаної посади. Таке звільнення Позивача, як зазначила представник Відповідача, в силу вимог Закону України "Про прокуратуру" не може вважатися підставою для виплати вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку, передбаченої ст.44 Кодексу законів про працю.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача і представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав звільнення прокурора з посади, регулюються правовими нормами Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII (надалі-Закон N 1697-VII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , Позивач по даній справі, з 2007 року працював в органах прокуратури Житомирської області і згідно наказу прокуратури Житомирської області від 20.10.2021 року № 478-к був звільнений із займаної посади на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону N 1697-VII. Таке звільнення було зумовлено приписами підпункту 19 розділу "II. Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року N113-IX надалі - Закон N113-IX) та рішення четвертої кадрової комісії від 24.11.2020 року №99 про неуспішне проходження атестації Позивачем.

Правомірність такого звільнення Позивача не є предметом судового розгляду в межах даної справи і була предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/35883/21.

Судом встановлено та визнається сторонами, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 року та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 року у зазначеній адміністративній справі №240/35883/21 таке звільнення Позивача було визнано незаконним.

Судом встановлено та визнається сторонами, що саме на виконання вказаних судових рішень 26.09.2022 року Відповідачем було поновлено Позивача в органах прокуратури на посаді прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області.

Судом встановлено та визнається сторонами, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2023року у зазначеній вище адміністративній справі №240/35883/21 судові рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволені позовних вимог було відмовлено.

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що саме на підставі постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2023року Відповідач 24.03.2023 року скасував наказ Житомирської обласної прокуратури про поновлення Позивача в органах прокуратури і, відповідно звільнив Позивача із займаної посади.

В розумінні вимог ст.78 КАС України обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративній справі, що набрали законної сили, і обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача права на вихідну допомогу при звільненні, передбачену ст.44 Кодексу законів про працю України, в розмірі середнього місячного заробітку, і відповідно проведення повноваго розрахунку з Позивачем при звільненні з органів прокуратури з 24.03.2023 року.

Позивач вважає, що в силу вимог ст.44 Кодексу законів про працю припинення трудового договору в тому числі з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, є підставою для виплати працівникові вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Суд враховує, що правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон №1697-VII.

Приписи статті 16 цього ж Закону визначають гарантії незалежності прокурора. До вказаних гарантій, зокрема, відносяться: особливий порядок його призначення на посаду, звільнення з посади та інші.

Частиною 3 статті 16 Закону №1697-VII визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Одночасно суд враховує, що 25 вересня 2019 року, набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX (далі - Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" №1697 від 14 жовтня 2010 року.

Як вже зазначалося судом, наказом Житомирської обласної прокуратури від 20.10.2021року № 478-к Позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону N 1697-VII.

Як вже зазначалося судом, Відповідач 24.03.2023 року скасував наказ Житомирської обласної прокуратури про поновлення Позивача в органах прокуратури і, відповідно звільнив Позивача із займаної посади.

Тобто, Відповідачем підтверджено звільнення Позивача із займаної посади на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону N 1697-VII.

Безспірно, в силу вимог пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону N 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Зазначене дає можливість суду зробити висновок, що припинення трудових відносин Позивача з Відповідачем з 24.03.2023 року як і з 20.10.2021 року мали місце виключно з ініціативи Відповідача як роботодавця і були зумовлені приписами пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону N 1697-VII, а саме: ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Такий висновок узгоджується із положеннями ст.40 КЗпП, що особливості звільнення окремих категорій працівників, в тому числі прокурорів з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Суд погоджується із доводами Позивача, що Законом №113-ІХ внесено ряд інших доповнень до положень КЗпП України щодо особливостей врегулювання трудових відносин працівників органів прокуратури, але такі зміни не містять додаткових особливостей для застосування положень статті 40 цього Кодексу щодо гарантій трудових прав таких працівників.

Таким чином, припинення трудових відносин за ініціативи Відповідача з Позивачем з 24.03.2023 року, що були зумовлені приписами пункту дев`ятого частини першої статті 51 Закону N 1697-VII як особливостей застосування пункту 1 статті 40 КЗпП України, є підставою для виплати Позивачу вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Судом встановлено та не заперечується представником Відповідача, що в день звільнення Позивача йому (Позивачу) не була виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, яка визначена в сумі 7674,21 грн.

Тобто, в день звільнення Позивача повний розрахунок відповідно до вимог ст.116 КЗпП України не було проведено.

Як зазначено в ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При цьому суд враховує, що Законом №113-ІХ не внесено жодних особливостей застосування вимог ст.ст.116-117 КЗпП України для врегулювання трудових відносин працівників органів прокуратури.

На підставі викладеного суд робить висновок про протиправну бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст.44 Кодексу законів про працю України, в розмірі середнього місячного заробітку.

Порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні, передбачену ст.44 Кодексу законів про працю України, в розмірі 7674,21грн.

З огляду на зміст норми, закріпленої у статті 117 КЗпП України, суд, ухвалюючи рішення про не проведення з Позивачем повного розрахунку при звільненні в результаті невиплати вихідної допомоги при звільненні, зобов`язує Житомирську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з 25.03.2023року по день фактичного розрахунку.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити. Визнати протиправну бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст.44 Кодексу законів про працю України, в розмірі середнього місячного заробітку.

Стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні, передбачену ст.44 Кодексу законів про працю України, в розмірі 7674,21 грн.

Зобов`язати Житомирську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з 25.03.2023 року по день фактичного розрахунку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 31 травня 2023 року