Справа № 540/6179/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/6179/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 23 від 07.06.2021 року про відмову в призначенні пенсій за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком і зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди з 23.06.1987 по 01.09.1987 y Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підириємця ОСОБА_2 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.03.2021 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року позов було залишено без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 року ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року була скасована, а справу направлено для продовження розгляду.

27.12.2022 року зазначена справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та була передана для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Кравченко М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду (суддя Кравченко М.М.) від 16 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду (суддя Кравченко М.М.) від 08 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії в судовому засіданні з повідомленням сторін.

23 лютого 2023 року Вища рада правосуддя ухвалила рішення про звільнення у відставку судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 у зв`язку з поданням ним заяви про відставку.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023 року, адміністративну справу №540/6179/21 передано на розгляд судді Стефанову С.О.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. 31.05.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Рішенням від 07.06.2021 року за №23 позивачу було відмовлено у призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу (28 років), про що повідомлено листами від 14.06.2021 року № 3868-3553/П-02/8-2100/21 та № 2100-0304-8/28277. З листа відповідача від 14.06.2021 року № 2100-0304-8/28277 вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком став висновок пенсійного органу про відсутність необхідного страхового стажу в 28 років. При цьому до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи: з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, «так як запис про прийняття виправлений»; з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з їзду КПРС у зв`язку з відсутністю в записі про звільнення підстав внесення запису; з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького. Відповідач не визнає вказаний період, оскільки вважає, що довідка від 18.05.2020 №20 ТзДВ «Сільгооспгосподарство «Кандибинське» не може слугувати підставою для підтвердження стажу роботи; з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, оскільки в записі про прийняття на роботу відсутня назва кооперативу, а запис про звільнення завірено печаткою, яка не читається; з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «МаякСервіс», оскільки в трудовій книжці запис про звільнення завірений печаткою, яка не читається; з 01.12.1991 по 31.12.2004, оскільки в даний період вбачається одночасна робота на різних підприємствах, зокрема, з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ), з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 03.10.1995 по 20.12.1998 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА», тому, як зазначає відповідач, вирішити питання зарахування вказаних періодів до страхового стажу роботи стане можливим тільки після перевірки факту роботу на підприємствах. З урахуванням зазначеного, відповідач обчислює страховий стаж роботи позивача в 23 роки 4 місяці 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Позивач вважає не зарахування до страхового стажу вище вказаних періодів роботи неправомірним, а рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком протиправним.

Позиція відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області обґрунтовується наступним

На виконання вимог п. 4.2 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, заяву позивача від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком з доданими документами було відскановано та за принципом екстериторіальності, визначено структурний підрозділ органу, що приймає рішення про призначення або перерахунок пенсії. З огляду на це, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, жодних рішень за № 723 від 07.06.2021, стосовно заяви позивача не приймалось. Відповідно до принципу екстериторіальності розгляду заяв, зазначене рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області. 23.04.2021 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком. За наданими документами (трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , документами про навчання, даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку по 31.12.2020) його страховий стаж склав 21 рік 18 днів. На підставі вищевикладеного, листом від 07.05.2021 року за № 2100-0304-8/21755 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило позивача про необхідність надання уточнюючих довідок та прийняття рішення від 29.04.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років. 31.05.2021 року позивач вдруге звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви, позивач надав військовий квиток, довідку від 26.03.2021 року № 4/130 Херсонського об`єднаного міського ТЦК та СП про проходження військової служби з листопада 1980 року по листопад 1982 року з посиланням на військовий квиток. До страхового стажу зараховано період проходження військової служби з 05.11.1980 року по 26.11.1982 року за даними військового квитка. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Враховуючи те, що позивачу, 60 років виповнилось 01.03.2021 року, право на призначення пенсії за віком за умови звернення із заявою про призначення пенсії не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку та наявності достатнього страхового стажу, він набуває 02.03.2021 року.

Позиція відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області обґрунтовується наступним

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Враховуючи викладене, Головне управління не вбачає в своїх діях порушення діючого Пенсійного законодавства, і вважає, що зарахування періодів роботи позивача здійснено правомірно на підставі наявних у пенсійній справі документів.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року прийнято справу №540/6179/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - до розгляду. Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №540/6179/21 зі стадії відкриття провадження у справі.

Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

30 березня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов до суду відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/10746/23).

04 квітня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № ЕС/2947/23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог, згідно якої заявник просить розглядати позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №23 від 07.06.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди: з 05.11.1980 року по 29.11.1982 року проходження військової служби; з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року роботи у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі; з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС; з 27.02.1988 року по 29.12.1988 року в радгоспі імені Горького; з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року в кооперативі ПТУ№5; з 23.03.1990 року по 03.01.1994 року в Херсонському суднобудівному-судноремонтному заводі імені Комінтерну; з 01.12.1991 року по 03.01.1994 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) за сумісництвом; з 04.01.1994 року по 31.12.2003 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ); з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс» за сумісництвом; з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА» за

сумісництвом;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.03.2021 року.

Станом на 31 травня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача та відповідачів, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

23.04.2021 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсіи?ного фонду Украі?ни в Херсонськіи? області із заявою про призначення пенсіі? за віком. За наданими документами (трудовою книжкою серіі? НОМЕР_2 , документами про навчання, даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку по 31.12.2020) страховии? стаж позивача склав 21 рік 18 днів.

Не зараховано періоди з 05.11.1980 року по 29.11.1982 року віи?ськовоі? служби, оскільки в записі трудовоі? книжки не зазначена дата видачі віи?ськового квитка; з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року у Нововоронцовському раи?сільгоспкомунгоспі, так як запис про прии?няття виправлено; з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 зі?зду КПРС. В записі відсутні підстави про звільнення; з 27.02.1988 року по 29.12.1988 року в радгоспі імені Горького. В записі відсутні підстави про звільнення; з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року у кооперативі, оскільки в записі про прии?няття на роботу відсутня назва кооперативу, а запис про звільнення завірено печаткою, яка не читається; з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року в Херсонському техно торгівельному підприємстві «Маяк - Сервіс». Запис про звільнення завірении? печаткою, яка не читається.

Крім того, за наданими трудовими книжками від 20.07.1979 року та від 29.01.1991 року вбачається одночасна робота на різних підприємствах, зокрема, з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року у фізичноі? особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ), з 23.03.1990 року по 03.01.1994 року на Херсонському суднобудівному судноремонтному заводі імені Комінтерну, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року у Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА» і відповідач зазначив, що періоди роботи позивача з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА», з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року у фізичноі? особи-підприємця ОСОБА_2 потребують додатковоі? перевірки.

На підставі вищевикладеного, листом від 07.05.2021 року за № 2100-0304-8/21755 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило позивача про необхідність надання уточнюючих довідок та прии?няття рішення від 29.04.2021 року про відмову у призначенні пенсіі? за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років.

31.05.2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

На підставі заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України в Київській області 07.06.2021 року винесено рішення № 23 про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років. Після перевірки наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області було встановлено, що страховий стаж позивача становить 22 роки 2 місяці 9 днів. За наданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудовоі? книжки НОМЕР_2 з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року - виправлення в записі про прии?няття, з 16.09.1987 по 03.02.1988 - відсутні підстави в записі про звільнення, з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року - відсутня назва кооперативу, печатка не читається, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року - печатка не читається, штамп УРСР, надані документи для підтвердження (довідка і виписка з трудовоі? книжки ) не підтверджені первинними документами. Головним управління Пенсійного фонду України в Київській області в рішенні зазначено, що для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки видані підприємствами, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Крім цього згідно трудовоі? книжки НОМЕР_3 до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року, оскільки відсутні дані персоніфікованого обліку та в цеи? період вбачається робота на інших підприємствах. Рішення буде винесено після надходження результатів перевірки наданих документів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

Згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Тобто, за приписами наведених норм основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач згідно із записами в трудовій книжці від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 та в трудовій книжці від 29.11.1991 року серії НОМЕР_4 в період з 16.07.1979 року працював на різних посадах та продовжує працювати по теперішній час.

В якості підстави для не зарахування стажу роботи, який дає право на призначення пенсії згідно записів трудової книжки від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 , зазначено, що в період з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року містяться виправлення в записі про прии?няття, з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року відсутні підстави в записі про звільнення, з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року відсутня назва кооперативу, печатка не читається, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року печатка не читається, штамп УРСР, надані документи для підтвердження (довідка і виписка з трудовоі? книжки ) не підтверджені первинними документами. Згідно трудовоі? книжки від 29.11.1991 року серії НОМЕР_4 до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року, оскільки відсутні дані персоніфікованого обліку та в цеи? період вбачається робота на інших підприємствах та зазначено, що рішення буде винесено після надходження результатів перевірки наданих документів.

Згідно з п. 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 (що охоплює частину періоду спірноі? трудовоі?? діяльності позивача), заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижня з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагороди та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагороди і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і положеннями про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, за які були видані дипломи, про використовувані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачену в зв`язку з цим винагороду. Штрафні санкції не вносяться до трудової книжки.

Відповідно до п. 2.3. вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.5. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного фіксування відомостей про трудову діяльність, переведення на іншу постійну роботу, премій і заохочень тощо, виправлення проводиться адміністрацією підприємства, де був зроблений відповідний запис. Адміністрація на новому місці роботи зобов`язана надати працівникові необхідну допомогу в цьому.

Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що страховий стаж з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року не було враховано, оскільки в трудовій книжці запис про прийняття на роботу внесено із виправленнями.

Суд не враховує такі доводи відповідача, оскільки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 не заборонено вносити виправлення до записів трудової книжки.

У той же час, суд приймає до уваги, що відповідно до запису №15 трудової книжки позивача від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 , останнього 23.06.1987 року прийнято на посаду робітника другого розряду у Нововоронцовському раи?сільгоспкомунгоспі, звільнено позивача 01.09.1987 року на підставі протоколу № 423 «А» від 01.07.1987 року.

Іншого відповідачем із посиланням на належні і допустимі докази не доведено.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із записів трудової книжки від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 , позивач 16.09.1987 року прийнятий на посаду робітника в колгосп імені 24 з`і?зду КПРС та 03.02.1988 року звільнений в зв`язку з закінченням дії укладеного трудового договору.

На думку суду, записи в трудовій книжці про роботу позивача в період з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`і?зду КПРС відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, посади на яких працював позивач та засвідчені підписом керівника підприємства.

Проте, з листів ГУ ПФУ у Херсонській області від 07.05.2021 № 2100-0304-8/21755, від 14.06.2021 року № 2100-0304-8/28277, а також відзива ГУ ПФУ у Херсонській області вбачається, що позивачу до його страхового стажу не зараховано період роботи з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року в колгоспі імені 24 з`і?зду КПРС у зв`язку з тим, що в трудовій книжці від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 у записі № 18 (про звільнення) в графі 4 не вказано документ, на підставі якого внесено такий запис.

Крім того не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького. Листом ГУ ПФУ у Херсонській області від 07.05.2021 року № 2100-0304-8/21755 підставою для не нарахування вказаного періоду є відсутність підстав про звільнення в записі. В листі ГУ ПФУ у Херсонській області від 14.06.2021 року № 2100-0304-8/28277 відповідач зазначив, що в наданій позивачем при повторному зверненні із заявою про призначення пенсії за віком довідці від 18.05.2020 року №20 ТзДВ «Сільгоспгосподарство «Кандибинське» зазначено протокол № 37 від 27.02.1988 року і на прийняття і на звільнення, крім цього підставою видачі довідки зазначена заява ОСОБА_1 від 19.04.2020 року, яка не може слугувати підставою підтвердження стажу роботи. ГУ ПФУ у Херсонській області в зазначеному вищі листі повідомляє, що довідка про роботу має бути видана на підставі первинних документів (наказів, протоколів, розпоряджень про зарахування, звільнення з роботи, трудових договорів з відміткою про їх виконання тощо). Тому для обчислення страхового стажу довідка не врахована.

На думку суду, не зазначення документу, на підставі якого такий запис внесено, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірного періоду роботи та позбавлення останнього його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Відповідачі не надали до суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про ці періоди роботи.

Правова позиція стосовно того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, суд не приймає до уваги обґрунтування відповідача, щодо неврахування спірних періодів роботи позивача у страховий стаж, оскільки працівник не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Отже, суд дійшов висновку, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення, а період роботи позивача з 16.09.1987 року по 03.02.198 в колгоспі імені 24 з`і?зду КПРС та період роботи з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Страховий стаж з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року не було враховано, оскільки в трудовій книжці від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 відсутня назва кооперативу, печатка не читається, а також не було враховано страховий стаж з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року в зв`язку з тим, що печатка не читається, штамп УРСР, надані документи для підтвердження (довідка і виписка з трудовоі? книжки ) не підтверджені первинними документами.

Судом встановлено, що записами № 21-22 в трудовій книжці від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 зафіксовано відповідно прийняття позивача на роботу 01.03.1989 року на посаду тесляра та звільнення позивача з роботи з 11.09.1989 року, при цьому зазначена причина звільнення - звільнений за власним бажанням. Записом № 28 в трудовій книжці від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 зафіксовано прийняття позивача на роботу 19.05.1994 року на посаду газоелектрозварювальника в Херсонське техно-торгове підприємство «Маяк-Сервіс» та записом № 29 від 21.02.1996 року зафіксовано звільнення позивача також з зазначенням причини звільнення за власним бажанням. Водночас, всі зазначені записи завірені печаткою, вказані посадові особи, які внесли відповідні записи, а також записи завірено підписами посадових осіб.

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач помилково не врахував страховий стаж за періоди роботи з з 01.03.1989 року по 11.09.1989 року та з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року, оскільки позивач працював у вказані періоди згідно записів з трудової книжки. Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача за вказані періоди, а також містить посилання на відповідні протоколи на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» , передбачено що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Також гідно з п.п.2.11-2.12 діючої Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Таким чином, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже й не може впливати на її особисті права.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист у частині призначення пенсії за віком.

До тотожних висновків прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 30.09.2021 року у справі № 300/860/17 (адміністративне провадження № К/9901/2537/20).

Суд зазначає, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цих періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 заповнена роботодавцем з певними недоліками, відсутня.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу для призначенні пенсіі? за віком ОСОБА_1 періодів з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», а відтак наявні підстави для їх задоволення та зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів.

Також суд зазначає, що вимога відповідача про надання позивачем для зарахування періодів з 23.06.1987 року по 01.09.1987 року, з 16.09.1987 року по 03.02.1988 року, 01.03.1989 року по 11.09.1989 року, з 19.05.1994 року по 21.02.1996 року до стажу уточнюючих довідок що видані підприємствами, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання робіт, є безпідставною, оскільки уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідні виключно у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, в той час, як за встановленими судом обставинами у даному випадку трудова книжка позивача містить всі необхідні записи для врахування вищевказаного періоду до загального трудового стажу позивача.

Крім цього, згідно трудовоі? книжки НОМЕР_3 до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.12.1991 по 31.12.2004, оскільки відсутні дані персоніфікованого обліку та в цеи? період вбачається робота на інших підприємствах.

28.05.2021 року позивач надав Головному Управлінню ПФУ в Херсонській області архівну довідку від 29.03.2021 року № 01-15/651 трудового архіву м. Херсона, з вказаними сумами заробітноі? плати за час роботи з грудня 1991 року по грудень 1999 року та підтвердження стажу роботи з 01.12.1991 року по 31.12.2004 року у фізичноі? особи-підпрнсмня ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ).

Також суд встановив, що 05.05.2021 року Головним Управлінням ПФУ в Херсонській області було проведено перевірку архівної довідки про заробітну плату по ОСОБА_1 . За результатами переврки було складено акт № 514/1-23 в якому зазначено, що за перевіряємии? період суми заробітноі? плати, зазначені в архівніи? довідці про заробітну плату відповідають данним первинних документів. З усіх сум утримано внески до Пенсіи?ного фонду Украі?ни. Було зроблено висновок, що розбіжностеи? між сумами заробітноі? плати, зазначеними у архівніи? довідці про заробітну плату та сумами зазначеними в наданих первинних документах по особі ОСОБА_1 не встановлено.

З метою перевірки наданоі? позивачем довідки про факт и?ого роботи на КП ТТП «Маяк-Сервіс», відповідачем, здіи?снено вихід за місцем реєстраціі? підприємства. Проте, за адресою: м.Херсон, вул. Смольна, 130, КП ТТП «Маяк-Сервіс» не знаходиться, фактичне місцезнаходження документів встановити не вдалось. За результатами даноі? перевірки складено акт № 776/1-23 від 01.07.2021 року.

Також, відповідачем ініціи?овано проведення перевірки відповідності даних первинних документів даним довідки про факт роботи позивача від 16.04.2021 року № 1, виданоі? ХФ ТОВ «УНА». Але за адресою місця реєстраціі? підприємства, а саме: м. Херсон, вул. Паровозна, 6 знаходились складські приміщення інших суб`єктів господарювання. ХФ ТОВ «УНА» - не виявлено. За результатами даноі? перевірки складено акт № 786/1-23 від 02.07.2021 року.

При цьому, суд зазначає, що той факт, що відповідач при проведенні перевірки не зміг встановити адресу та місцезнаходження первинних документів КП ТТП «Маяк-Сервіс» та ХФ ТОВ «УНА» не може бути підставою для відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача, за обставин, коли в трудовій книжці працівника зазначено періоди роботи.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного суду від 19.12.2019 року по справі № 307/1641/16-а.

За таких обставин, право позивача на зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки від 20.07.1979 року серії НОМЕР_2 та трудової книжки від 29.11.1991 року серії НОМЕР_4 підтверджується наданими до суду документами.

Відносно позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періодів: з 05.11.1980 року по 29.11.1982 року проходження військової служби; з 23.03.1990 року по 03.01.1994 року в Херсонському суднобудівному-судноремонтному заводі імені Комінтерну; з 04.01.1994 року по 31.12.2003 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ); з 03.10.1995 року по 20.12.1998 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «УНА» за

сумісництвом, суд зазначає, що вказані періоди не були предметом розгляду в оскаржуваному рішенні та відносно них відповідачем рішення не приймалось, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Суд зазначає, що позивачу, ОСОБА_1 , 60 років виповнилось 01.03.2021 року, отже відповідно до зазначеної норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком за умови звернення із заявою про призначення пенсії не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку та наявності достатнього страхового стажу, він набув 02.03.2021 року.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Згідно правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №23 від 07.06.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправними та належить до скасування.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком і зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.03.2021 року.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 908,00 грн., сплачені згідно квитанції № 0.0..1 від 17.08.2021 року та в сумі 908, 00 грн., сплачені згідно квитанції № 0.0..1 від 04.10.2022 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №23 від 07.06.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком і зарахувати до страхового стажу для призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоди з 23.06.1987 по 01.09.1987 у Нововоронцовському райсільгоспкомунгоспі, з 16.09.1987 по 03.02.1988 в колгоспі імені 24 з`їзду КПРС, з 27.02.1988 по 29.12.1988 в радгоспі імені Горького, з 01.03.1989 по 11.09.1989 в кооперативі, з 19.05.1994 по 21.02.1996 в Херсонському техно-торгівельному підприємстві «Маяк-Сервіс», з 01.12.1991 по 31.12.2004 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.03.2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень нуль).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень нуль).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, буд.6, м. Херсон, 73005, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, 08500, ).

Суддя С.О. Cтефанов