Справа № 420/2638/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2638/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Юхтенко Л.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу, стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 08 лютого 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), в якій позивач просить:

- Вимогу Головного управління Державної податкової служби у Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 22 лютого 2021 року №Ф-30228-51У визнати протиправною та скасувати, зобов`язавши Головного управління Державної податкової служби у Одеській області виключити з обліку донараховані у податковій вимозі №Ф-30228- від 22 лютого 2021 року суми податку в розмірі 37 788,74 грн;

- Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Одеській області надмірно сплачену суму у розмірі 37 788,74 грн, виконавчий збір у розмірі 3778,87 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн.

- Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Одеській області понесені витрати за евакуацію автомобіля HundaySonata НОМЕР_2 3030,00 грн та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику 490,00 грн

А також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з: судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою від 28 лютого 2023 року після усунення недоліків залишення позову без руху, позовну заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ознайомившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-30228-51У від 22.02.2021 року, про яку їй стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, вона була вимушена сплатити незаконно нарахований борг зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн, виконавчий збір у розмірі 3778,87 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн, що разом становить 41 838 грн. А також, додатково понесені витрати за евакуацію автомобіля HundaySonata НОМЕР_2 у розмірі 3030 грн та оплати за зберігання автомобіля на спеціальному майданчику у розмірі 490 грн.

На думку позивача оскаржувана вимога про сплату боргу є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а сплачені кошти поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, з огляду на таке.

Позивач зазначає, що 16.12.2019 року їй стало відомо, що державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Подолян А.В. відкрито виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.11.2019 року. Підставою для відкриття виконавчого провадження послугувала заява про примусове виконання вимоги про сплату боргу № Ф-30228-51У видана 25.09.2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області.

Не погоджуючись з правомірністю отриманої вимоги № Ф-30228-51У, позивач звернулась до Одеського окружного адміністративного суду.

24.02.2020 року Одеським окружним адміністративним судом було прийнято рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що поставлено з порушеннями норм матеріального та процесуального права позивачем було подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду, та 10.06.2020 року П`ятим апеляційним адміністративним судом було ухвалено Постанову, якою апеляційну скаргу задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року скасовано, прийнято у справі нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 .

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-30228-51У від 25.09.2019 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управлінню Державної податкової служби в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, у загальній сумі 1921 грн.

Дана постанова оскаржувалась Головним управлінням ДПС в Одеській області до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, проте ухвалою від 15.07.2020 року у відкриті провадження було відмовлено.

Надалі, позивач зазначає, що звернулась до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області та на підставі постанови П`ятого ААС по справі №420/7806/19 від 10.06.2020 року виконавче провадження з примусового виконання №60698193, яке було відкрите на підставі вимоги про сплату боргу №Ф-30228-51У виданою 25.09.2019 ГУ ДПС в Одеській області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 23 785,08 грн - було закінчено, про що державним виконавцем Подолян А.В. винесено постанову про закриття виконавчого провадження від 23.02.2021 року.

30.10.2022 року на Київському шосе, 1, в місті Одесі, інспектором було здійснено зупинення, огляд та затримання транспортного засобу HundaySonata НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 30.10.22 року. Автомобіль було вилучено на доставлено для зберігання на штрафмайданчик за адресоюм. АДРЕСА_2 .

Інспектором було повідомлено, що затримання даного транспортного засобу відбувається на підставі наявного у ОСОБА_1 виконавчого провадження.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, позивачу стало відомо, що 12.01.2022 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Подолян А.В. було відкрито виконавче провадження №68104353 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Дане виконавче провадження було відкрито на підставі Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30228-51У виданої 22.02.2021 року ГУ ДПС в Одеській області.

Відповідно до Вимоги №Ф-30228-51У від 22.02.2021 року, яка була сформована Головним управлінням ДПС в Одеській області станом на 31.08.2021 року заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску збоку ОСОБА_1 становить 37788,74 грн.

Позивач зазначає, що звернувшись до ГУ ДПС в Одеській області представником податкової служби їй в усній формі було повідомлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду була скасована сама вимога, а не сам борг, а нова вимога №Ф-30228-51У від 22.02.2021 року сформовано з додаванням боргу, який було у скасованій вимоги 2019 рік.

Проте, не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, позивач змушена була сплатити незаконно нарахований борг зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн, виконавчий збір у розмірі 3778,87 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн, що разом становить 41 838 грн, а також понесені витрати за евакуацію автомобіля HundaySonata НОМЕР_2 у розмірі 3030 грн та оплати за зберігання автомобіля на спеціальному майданчику у розмірі 490 грн.

Позивач вважає вимогу необґрунтованою і безпідставною з огляду на те, що зі змісту вимоги не зрозуміло за який період нарахована недоїмка, яким чином розрахована сума боргу, немає посилань на акт документальної перевірки, зокрема наголошує, що з 2020 року ФОП ОСОБА_1 припинено, та ОСОБА_1 позбавлено статусу фізичної особи-підприємця.

Також позивач звернула увагу, що податковий орган не проводив перевірку стосовно позивача і оскаржувана вимога сформована коли вже ФОП ОСОБА_1 було припинено.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/8165/23 від 14.03.2023 року), відповідно до якого представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з огляду на таке.

Відповідно до фактичних обставин справи, Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано вимогу щодо сплати боргу (недоїмки) №Ф-30228-51У від 22.02.2021 року.

Сума боргу станом на 31.08.2021 року становила 37 788,74 грн.

Представник відповідача зазначає, що з ретельного аналізу Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вбачається, що базою нарахування єдиного внеску є отримані доходи (кожний отриманий дохід є окремою базою нарахування єдиного внеску). Відносно фізичної особи - підприємця з 01.01.2017 року вказаним Законом внесені зміни до бази нарахування єдиного внеску та встановлено, що базою нарахування є не тільки дохід фізичної особи - підприємця, а сам факт реєстрації фізичної особи підприємцем без отримання доходу за певний період.

Так, якщо фізична особа - підприємець не отримала дохід у звітному році, то такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим законом (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Таким чином, отримана позивачем заробітна плата як найманого працівника та факт реєстрації його фізичною особою - підприємцем без отриманого від підприємницької діяльності доходу є різними базами нарахування єдиного внеску, які не виключають один одного.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах, як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

На підставі наявності податкового боргу у платника податків Головне управління ДПС в Одеській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30228-51 У від 22.02.2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналізуючи відомості з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30228-51У від 22.02.2021 року вважається погашеною у зв`язку з стягненням коштів в рамках виконавчого провадження.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Судом зроблено запит від 19.05.2023 року та отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця за її рішення відбулась 27.03.2021 року.

Також ухвалою від 22 травня 2023 року витребувано в Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області засвідчені копії форми сплати ЄСВ іншими особами за ОСОБА_1 за період з 2017 по 2020 роки та надати до суду протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Запропоновано позивачу надати до суду у строк п`яти днів з дати отримання копії цієї ухвали, докази перебування у трудових відносинах як найманий працівник у 2020 році та докази сплати за неї страхових внесків за 2020 рік, та зупиненопровадження у справі до отримання копії витребуваних судом доказів.

До суду 29 травня 2023 року відГоловного управління Пенсійного фонду в Одеській області надійшли відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно ОСОБА_1 за період з 2014 по 2023 роки.

Ухвалою суду поновлено провадження у справі за стадії, на якій було зупинено.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є фізичною особою-підприємцем з 29.01.2010 року. Основний вид господарської діяльності 52.48.1 роздрібна торгівля офісним та комп`ютерним устаткуванням.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 25.09.2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області було прийнято податкову вимогу про сплату боргу № Ф-30228-51У.

Судом встановлено, що 25.11.2019 року за вказаною податковою вимогою було відкрито виконавче провадження № 60698193 про стягнення суми боргу в розмірі 23785,08 грн.

Позивач не погодившись із вказаною вимогою оскаржила її в судовому порядку в межах справи № 420/7806/19.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимогах.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року скасовано, прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управлінню Державної податкової служби в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-30228-51У від 25 вересня 2019 року.

Постанова набрала законної сили 10.06.2020 року.

Надалі позивач звернулась до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси із заявою та на підставі заяви та постанови П`ятого ААС по справі № 420/7826/19 постановою від 23.02.2021 року виконавче провадження було закрито.

Судом встановлено, що 22.02.2021 року податковим органом було винесено вимогу про сплату боргу № Ф-30228-51У, у зв`язку з тим, що станом на 31.08.2021 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 37788,74 грн.

Також, судом встановлено, що 12.01.2022 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси було відкрито виконавче провадження № 68104353 з приводу примусового виконання вимоги № Ф-30228-51У від 22.02.2021 року про сплату боргу в розмірі 37788,74 грн з ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 13.01.2022 року накладено арешт на грошові кошти боржника.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 13.01.2022 року визначено для боржника суму мінімальних витрат 269,00 грн.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 13.01.2022 року стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 3778,87 грн.

Сторонами не заперечується, що позивач сплатила необхідну суму заборгованості в розмірі 37788,74 грн.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно ОСОБА_1 , державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за її рішення відбулась 27.03.2021 року.

Згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд встановив, що у період з 2017 року по 2020 рік за позивача сплачено єдиний внесок роботодавцем.

Також, судом досліджено докази сплати позивачем: витрати зберігання транспортного засобу на штраф майданчику в розмірі 480,00 грн;витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 3000,00 грн.

Не погодившись із вказаною вимогою про сплату боргу, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Проаналізувавши положення діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закону України №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до абз. 3, 5 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Також, Законом передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Суд зазначає, що з 01.01.2017 року до ст. 7 даного Закону було внесено зміни, одна з яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами підприємцями та особам, які проводять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року.

Пунктом 3 статті 7 Закону зазначено, що єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону, Єдиний внесок для платників, передбачених п. 4 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Отже, фізичні особи-підприємці у 2017 році, мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн., відповідно Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлювався розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік становив 3200 грн, тобто 3200*22/100=704. Отже за цілий 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 3728 грн., тобто за один квартал 2018 року визначений розмір ЄСВ складає: 3723*22/100*3=2457,18 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 4173 грн., тобто за один квартал 2019 року визначений розмір ЄСВ складає: 4173*22/100*3=2754,18 грн.

У 2020 році до 01.09.2020 року становила 1039, 06 грн. (4723 х22 відсотки), з 01.09.2020 року становила 1100 грн. (5000 грн.х22 відсотки), з 01.01.2021 року 1320 грн. (6000 грн.х22 відсотки).

Тобто, починаючи з 01.01.2017 року по 2020 рік включно, загальна сума мінімальних нарахувань ЄСВ складає 37788,74 грн.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 сформульовано висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.09.2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області було прийнято податкову вимогу про сплату боргу № Ф-30228-51У.

Позивач не погодившись із вказаною вимогою оскаржила її в судовому порядку в межах справи № 420/7806/19.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року було відмовлено у заявлених позовних вимогах.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року скасовано, прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управлінню Державної податкової служби в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-30228-51У від 25 вересня 2019 року.

Постанова набрала законної сили 10.06.2020 року.

22.02.2021 року податковим органом було винесено вимогу про сплату боргу № Ф-30228-51У, у зв`язку з тим, що станом на 31.08.2021 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 37788,74 грн.

Аналізуючи норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини, суд доходить висновку, що Головним управлінням ДПС в Одеській області було протиправно прийнято вимогу про сплату боргу № Ф-30228-51У від 22.02.2021 року, адже вона дублює вимоги про сплату боргу викладені у вимозі № Ф-30228-51У від 25 вересня 2019 року, яку постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 року визнано протиправною та скасовано. Тобто, визначений податковим органом борг щодо необхідності сплати ЄСВ з 2017 року по 2019 рік є протиправним, адже як вбачається з постанови, позивач не мала сплачувати за себе особисто ЄСВ, у зв`язку з тим, що на час нарахування заборгованості була найманим працівником.

Щодо донарахованого єдиного внеску за 2020 року, суд зазначає, що згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд встановив, що у період за 2020 рік за позивача також було сплачено єдиний внесок роботодавцем, а томупозивач не мала сплачувати за себе особисто ЄСВ.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовна вимога про визнання вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 22 лютого 2021 року №Ф-30228-51У протиправною та її скасування є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог - зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області виключити з обліку донараховані у податковій вимозі №Ф-30228- від 22 лютого 2021 року суми податку в розмірі 37 788,74 грн, суд зазначає, що наведені позовні вимоги покликані дотриманням судом гарантії на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права, а тому суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача надмірно сплаченої суми 37788, 74 грн,суми сплаченого виконавчого збору в розмірі 3778,87 грн, мінімальних витрат ВП в розмірі 269,00 грн, витрат на евакуацію автомобіля в розмірі 3030,00 грн та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику 490,00 грн, суд зазначає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Також суд зазначає, що ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з цим позивачем не обґрунтовані жодним чином заявлені позовні вимоги та не порушено питання про відшкодування завданої позивачеві рішеннями, діями відповідача шкоди.

Так, суд зазначає, що сторонами не заперечується, що позивачем було попередньо сплачено суму заборгованості в розмірі 37788,74 грн за вимогою № Ф-30228 від 22 лютого 2022 року.

Втім, з урахуванням того, що вимогу, на підставі якої позивач сплатила цю суму скасовано в судовому порядку, оскаржувана сума підлягає поверненню на користь позивача, як надмірно сплачена відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, у разі набрання законної сили судового рішення.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем обраний неправильний спосіб відновлення його порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо решт позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача мінімальних витрат ВП в розмірі 269,00 грн, витрат на евакуацію автомобіля в розмірі 3030,00 грн та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику 490,00 грн, суд зазначає, що позивачем не наведено обґрунтування та підстав стягнення цих сум з відповідача, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, у позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, з цього приводу суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів понесених позивачем витрат передбачених ч.7 ст. 139 КАС України, суд не розглядає це питання одночасно з ухваленням рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу, стягнення,- задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 22.02.2021 року № Ф-30228-51У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 37788,74 грн (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки).

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) виключити з обліку донараховані ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) у податковій вимозі №Ф-30228-51У від 22 лютого 2021 року суми недоїмки в розмірі 37 788,74 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073,60грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко