Справа № 300/4060/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4060/22 пров. № А/857/2250/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року, ухвалене суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 300/4060/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача військ оперативного командування «Захід» про визнання незаконним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 229-РС від 06.10.2022 року про призначення в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно видав спірний наказ про призначення в розпорядження командира військової частини, оскільки положення статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо призупинення військової служби не поширюються на позивача.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на те, що відповідач, при виданні спірного наказу, порушив вимоги статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.п. 144-1 і 144-2 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» № 1153 від 10.12.2008 року.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 229 від 06 жовтня 2022 року позивача було призначено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 від 11 травня 2022 року № 123, позивача призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника механізованого відділення механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону вищевказаної військової частини.

Згодом, відповідно до наказу командир військової частини НОМЕР_1 від 14 травня 2022 року № 128, позивача залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганських областях.

У період із 14 травня 2022 року по початку червня 2022 року позивач виконував завдання за призначенням та території Донецької та Луганської областей у складі 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

01.10.2022 року щодо позивача складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, у якому позивач обвинувачується в тому, що він як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником 10.06.2022 року, перебуваючи у м. Бахмут Донецької області, відмовився нести обов`язки військової служби, самовільно, не маючи на те дозволу відповідного командування, залишив зону виконання завдань за призначенням та вибув до місця постійного проживання в Івано-Франківській області, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 409 КК України.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.10.2022 року № 229-РС позивача, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира 24 окремої механізованої бригади.

Вважаючи цей наказ незаконним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за безпосередній начальник, може віддати службовим становищем, ніж наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Таким чином, військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Порядок видачі наказів командира військової частини по особовому складу, регламентується вимогами Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року № 333 (далі - Інструкція № 333).

Згідно з пунктом 11.2. Інструкції № 333 наказами оформлюються зміни в службовому становищі офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, в тому числі й щодо призначення на військово-облікової посади (у тому числі у разі зміни назви посади, спеціальності, військового звання за штатом), переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.

Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від № 1153/2008 (далі - Положення № 1153) для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Отже, відповідач видав оскаржений наказ в межах наведених норм законодавства.

Щодо посилань позивача на допущення відповідачем, при прийнятті спірного наказу, порушення вимог п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 144-1 і 144-2 Указу Президента України від 10.12.2008 року №1153, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовцям призупиняються.

Аналогічні норми є і пунктах 144-1 і 144-2 Указу Президента України від 10.12.2008 року № 1153.

Отже, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які:

- самовільно залишили військові частини місця служби (стаття 407 КК України);

- дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань (стаття 408 КК України);

- добровільно здалися в полон (стаття 430 КК України).

Водночас, відповідно до обвинувального акта від 01.10.2022 року, позивач обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 409 КК України (ухилення від військової служби шляхом самокалічення або іншим способом).

Таким чином, положення статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 144-1 і 144-2 Указу Президента України від 10.12.2008 року № 1153 не поширюються на позивача, а вчинене ним кримінальне правопорушення не може бути підставою для призупинення військової служби.

Відтак, оскаржений наказ не порушує наведені норми права, є законним, а тому його необхідно залишити в силі.

Такий висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі № 300/4060/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 29.05.2023 року