Справа № 360/869/22
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року справа №360/869/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 360/869/22 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом Буньо Дмитра Григорійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування періоду роботи з 05.07.1990 по 19.12.1993 на шахті Довжанська Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит: з 05.07.1990 по 02.11.1990 учень гірничоробітника підземного 1-го розряду з повним робочим днем під землею; з 02.11.1990 по 08.01.1991 гірничоробітник підземний 1-го розряду з повним робочим днем під земле, з 08.01.1991 по 24.06.1991 гірничоробітник підземний 3-го розряду з повним робочим днем під землею, з 24.06.1991 по 02.09.1992 гірничоробітник очисного вибою 5-го розряду з повним робочим днем під землею, з 02.09.1992 по 19.12.1993 гірничоробітник підземний 3-го розряду з повним робочим днем під землею до пільгового стажу за Списком №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області врахувати при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 до його страхового та пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 05.07.1990 по 19.12.1993 на шахті Довжанська Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит: з 05.07.1990 по 02.11.1990 учень гірничоробітника підземного 1-го розряду з повним робочим днем під землею, з 02.11.1990 по 08.01.1991 гірничоробітник підземний 1-го розряду з повним робочим днем під землею, з 08.01.1991 по 24.06.1991 гірничоробітник підземний 3-го розряду з повним робочим днем під землею, з 24.06.1991 по 02.09.1992 гірничоробітник очисного вибою 5-го розряду з повним робочим днем під землею, з 02.09.1992 по 19.12.1993 гірничоробітник підземний 3-го розряду з повним робочим днем під землею;

-зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) позивачу пенсію в розмірі 80% заробітної плати (доходу) на підставі ст. 8 ЗУ Про підвищення престижності шахтарської праці починаючи з 18.02.2019.

В обґрунтування позову зазначив, що в лютому 2019 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за нормами ч. 3 ст. 114 Закону №1058.

23.11.2021 звернувся з заявою про перерахунок пенсії.

10.12.2021 отримав відповідь, що надані уточнюючі довідки та накази про атестацію робочих міст, про прийняття та звільнення тощо, які видано на тимчасово окупованій території, не приймаються до розгляду. Тому відсутні підстави для перерахунку пенсії відповідно до ст.8 ЗУ Про престижність шахтарської праці, оскільки відсутній необхідний підземний стаж - 15 років.

Такі дії відповідача є протиправними.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в частині не зарахування до пільгового підземного стажу роботи позивача за списком № 1 періодів: з 05.07.1990 по 19.12.1993 на шахті Довжанська Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит, а також не застосування вимог статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 3455-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з часу її призначення за заявою від 18.02.2019, зарахувавши до пільгового підземного стажу роботи за списком №1 періоди: 05.07.1990 по 19.12.1993 на шахті Довжанська Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит, а також застосувавши вимоги статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 3455-IV, нарахувати та виплатити заборгованість за минулий час з 18.02.2019.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивач не звертався до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка відповідно до вимог Порядку № 22-1.

Позивачем не надано документів про проведення атестації робочих місць на підприємстві за спірний період його роботи. Проведення атестації робочих місць при виконанні робіт з особливо шкідливими умовами праці після 21.08.1992 є обов`язковою умовою для зарахування відповідного періоду роботи до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

При підтвердженні стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці подається трудова книжка із оформленими належним чином записами. Проте, виключно записами в трудовій книжці не може бути підтверджено, чи був зайнятий працівників на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня.

Отже, позивач повинен надати уточнюючі довідки для підтвердження пільгового характеру роботи у спірний час повний робочий день.

Між тим, надані позивачем копії довідок: №№ 1674 - 1677 від 30.09.2021 копії наказів: про атестацію, про прийняття та звільнення, копію перевідної записки, видані на тимчасово окупованій території України, тому вони не можуть бути прийняті до розгляду.

Таким чином, у позивача відсутній необхідний пільговий стаж 15 років, тому відсутні підстави для перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про престижність шахтарської праці.

Зобов`язуючи пенсійний орган здійснити перерахунок пенсії позивача, суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача.

Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахування положень Закону № 1058 про заборону використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера.

18.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за нормами ч. 3 ст. 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До заяви були надані такі документи: військовий квиток, диплом про навчання, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, довідка про місце проживання, паспорт, трудова книжка.

Відповідно до ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії: рішенням 83 від 20.02.2019 позивачу призначена пенсія з 18.02.2019. Визначений управлінням страховий стаж позивача 38 років 1 місяць 26 днів, з них робота за Списком № 1 13 років 7 місяців 11 днів.

23.11.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

На заяву позивача від 23.11.2021 про перерахунок пенсії, відповідачем надана відповідь листом від 10.12.2021 № 4849-5192/М-02/8-1200/21, в якому зазначено, що 18.02.2019 позивач звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком па пільгових умовах за нормами ст. 114 Закону, пенсію призначено з 18 лютого 2019 року.

Пільговий стаж роботи за Списком № 1 зараховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державною соціального страхування за періоди: з 04.05.2001 по 30.09.2010, з 20.10.2010 по 30.09.2014, з 01.05.2015 по 30.06.2015.

Стаж роботи па шахті Довжанська Капітальна виробничого об`єднання по видобутку антрациту Свердловантрацит та періоди з 05.07.1990 по 19.12.1993 (враховано як страховий стаж на загальних підставах. Відповідно до записів трудової книжки встановити право на пенсію за віком на пільгових умовах не можливо у зв`язку з відсутністю довідок Про підтвердження наявного трудовою стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та інформації про атестацію робочих місць за умовами праці.

Загальний стаж роботи складає 24 років 9 місяців 13 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 - 13 років 6 місяців 10 днів, отже здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону України Про престижність шахтарської праці немає законних підстав, оскільки відсутній необхідний підземний стаж - 15 років.

Також зазначено, що 23.11.2021 до заяви про перерахунок пенсії позивачем надано копії довідок: №№ 1674-1677 від 30.09.2021, копії наказів: про атестацію, про прийняття та звільнення, копію перевідної записки, які видано на тимчасово окупованій території України і які, відповідно до Закону України № 1207, є недійсними, тому довідки, що створені органом, його посадовими та службовими особами на тимчасово окупованих територіях України не приймаються до розгляду.

Записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 12.08.1986 містять такі записи щодо спірного періоду його роботи:

Шахта Довжанська Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит:

05.07.1990 прийнятий учнем гірника підземного 1-го розряду з повним робочим днем під землею (наказ № 304к від 05.07.1990);

02.11.1990 переведений гірником підземним 1-го розряду з повним робочим днем під землею (перекладна записка);

08.01.1991 - переведений гірником підземним 3-го розряду з повним робочим днем під землею (перекладна записка);

24.06.1991 - переведений гірником підземним 5-го розряду з повним робочим днем під землею (перекладна записка);

02.09.1992 - переведений гірником підземним 3-го розряду з повним робочим днем під землею (перекладна записка);

19.12.1993 звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України (наказ №604/к від 20.12.1993).

Зазначені записи щодо прийняття та звільнення з роботи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, мають відомості про документи, на підставі яких зроблені відповідні записи, а також наявні записи того, що позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею в спірний період. Дійсно записів щодо атестації робочих місць трудова книжка не містить.

На підтвердження спірного періоду роботи позивачем надані разом з заявою про перерахунок пенсії копії архівних довідок, а саме: №№ 1674 - 1677 від 30.09.2021, накази про прийом та звільнення, довідку про перейменування підприємства, накази про підсумкову атестацію робочих місць, перелік робочих місць, професій щодо підтвердження права на пільги та компенсації, передбачені законодавством за списком № 1.

Крім того, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 12.08.1986 містить записи про його зайнятість з повним робочим днем на підземних роботах в період: з 04.05.2001 по 20.03.2017 на ДВАТ шахта Червоний партізан, про реорганізацію цього підприємства з державної форми власності до інших організаційних форм: Відокремлений підрозділ Шахта Червоний партізан Державного підприємства Свердловантрацит (2003 рік), Відокремлений підрозділ Шахта Червоний партізан ТОВ ДТЕК Свердловантрацит (2011 рік), Відокремлений підрозділ Шахта Червонопартізанська ТОВ ДТЕК Свердловантрацит (2013 рік), а також відомості про атестації робочого місця позивача за Списком № 1.

Відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) за періоди: з 04.05.2001 по 20.03.2017 містять відомості про наявність в позивача спеціального пільгового підземного стажу роботи за списком № 1 за коефіцієнтом ЗП3013А1 в період з травня 2001 року по лютий 2017 року, тобто понад 15 років такого стажу, однак не за всі періоди наявні відомості про нараховану заробітну плату та страхові внески.

Пільговий стаж роботи за Cписком № 1 зараховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за періоди: з 04.05.2001 по 30.09.2010, з 20.10.2010 по 30.09.2014, з 01.05.2015 по 30.06.2015 (без урахування періодів роботи позивача, за які відсутні в реєстрі відомості про нараховану заробітну плату та страхові внески, однак наявні відомості про спецстаж).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи для підтвердження наявності в позивача пільгового підземного стажу за списком № 1 за періоди роботи позивача з 05.07.1990 по 20.08.1992 (2 роки 1 місяць 15 днів) учнем гірника підземного та гірником підземним з повним робочим днем під землею, які мали бути враховані до такого стажу пенсійним органом під час призначення пенсії позивачу.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як визначено частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 (далі Порядок № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 1.5 розділу I Порядку № 22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 1.7 розділу I Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно абзацу першого пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що у разі звернення пенсіонера з заявою про призначення пенсії, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. При цьому, рішення про відмову має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем за заявою позивача від 23.11.2021 про перерахунок пенсії жодного рішення не приймалось, а відповідь на заяву надало листом від 10.12.2021, чим порушено положення ч.5 ст.45 Закону № 1058 та п.4.3 Порядку № 22-1.

Є безпідставними доводи відповідача щодо недотримання позивачем встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки підставою для відмови в перерахунку позивачу пенсії не зазначено недодержання позивачем вимог Порядку № 22-1 щодо форми заяви.

Верховним Судом в постанові від 30.05.2018 у справі № 537/3480/17 зроблено висновок, що зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

Якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994 то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Щодо доводів відповідача про відсутність записів про атестацію робочого місця в трудовій книжці позивача за період 05.07.1990 по 19.12.1993 суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 637 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

На підставі пункту 4.3 Порядку № 637 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Як визначено пунктом 4.5 Порядку № 637, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації вперше проведеної після 21 серпня 1997 року право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, пунктом 2 якого визначено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Таким чином, атестація робочих місць полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Порядок та умови проведення такої атестації набули чинності з 21.08.1992.

Отже до 21.08.1992 трудові книжки не могли містити записи про атестацію робочого місця для підтвердження спеціального пільгового стажу.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи для підтвердження наявності в позивача пільгового підземного стажу за списком № 1 за періоди роботи позивача з 05.07.1990 по 20.08.1992 (2 роки 1 місяць 15 днів) учнем гірника підземного та гірником підземним з повним робочим днем під землею, які мали бути враховані до такого стажу пенсійним органом під час призначення пенсії позивачу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, а саме:

« особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.»

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Записи у трудовій книжці позивача містять інформацію щодо умов роботи позивача за професією гірника підземного з повним робочим днем під землею щодо періодів його роботи з 21.08.1992 по 19.12.1993 (1 рік 3 місяці 28 днів) на шахті Довжанська - Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит, що відповідає вимогам Списку № 1, стаж роботи за яким підлягає зарахуванню до пільгового підземного стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи.

За відсутність запису про атестацію робочого місця в трудовій книжці позивача за цей період має відповідати керівник підприємства, а не позивач шляхом позбавлення його права на пенсію в більшому розмірі.

Щодо доводів відповідача про необхідність надання уточнюючих довідок для підтвердження пільгового характеру роботи позивача за спірний період суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Записи в трудовій книжці позивача за період його роботи в Шахті Довжанська Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит з 05.07.1990 по 19.12.1993 містять інформацію про його зайнятість на посаді, яка віднесена до Списку № 1 повний робочий день під землею.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесений відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

Таким чином, в спірні періоди позивач працював на посадах, зайнятість на яких дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Отже, доводи пенсійного органу, що для підтвердження пільгового характеру роботи позивача, необхідно надати уточнюючі довідки, є безпідставними, оскільки записами в трудовій книжці підтверджується пільговий характер роботи позивача.

На підтвердження спірного періоду роботи позивачем надані до пенсійного органу уточнюючі довідки: №№ 1674, 1676, 1677 від 30.09.2021, накази про прийняття та звільнення, довідки про перейменування підприємства, наказу про підсумкову атестацію робочих місць від 26.02.1995 № 314 на шахті Довжанська - Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит.

Довідки не прийняті відповідачем для перерахунку пенсії, оскільки видані підприємством, яке зареєстровано на непідконтрольній території України.

На підставі частин першої, другої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Аналіз зазначених норм свідчить, що необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Між тим, позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.

Таким чином, позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями певних територій Донецької області.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року «Лоізіду проти Туреччини» дійшов такого висновку «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, відповідач повинен взяти до уваги інформацію зазначену у довідках, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до Управління за призначенням страхових виплат.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

На підставі викладеного, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що за обставин, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади, позивачу - фізичній особі, у реалізації його права на отримання пенсії у певному розмірі з підстави видачі підтверджуючих первинних документів установами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності первинних документів.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем, за наявності записів в трудовій книжці позивача, протиправно не враховано до пільгового стажу позивача спірні періоди його трудової діяльності, такі дії не відповідають вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є неправомірними, а тому суд першої інстанції вірно, з огляду на обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача, зобов`язав відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з часу її призначення за заявою від 18.02.2019, зарахувавши до пільгового підземного стажу роботи за списком № 1 періоди: 05.07.1990 по 19.12.1993 на шахті Довжанська Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит.

На підставі статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, до працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та яким встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 січня 2020 року у справі № 640/4469/17.

Як свідчать матеріали справи, пенсійним органом при призначенні пенсії позивачу враховано до пільгового стажу за списком № 1 13 років 07 місяців 11 днів за відомостями реєстру застрахованих осіб, оскільки позивач має також підземний стаж з 2001 року по 2017 рік.

З урахуванням спірного періоду роботи позивача з 05.07.1990 по 19.12.1993 його підземний пільговий стаж за списком № 1 складає понад 15 років.

Стаття 1 Закону № 345 для застосування положень цього закону вимагає дотримання певних умов, а саме:

- робота за професією, яка пов`язана з видобутком вугілля, залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, робота на шахтобудівних підприємствах та в державних воєнізованих аварійно-рятувальних службах (формуваннях) у вугільній промисловості;

- віднесення професії до Списку № 1;

- робота на підземних роботах повний робочий день.

Відповідно до постанови РМ СРСР від 22.08.1956 № 1173 професія «гірник підземний» віднесена до Списку № 1, розділ 1.

Відповідно до постанови КМ СРСР від 26.01.1991 № 10 процесія «гірник підземний» також віднесена до Списку № 1, розділ 1.

Оскільки встановлення належності професій позивача до підрозділу 1 розділу 1 відповідного Списку № 1, яким визначено перелік професій, які займаються підземним видобутком корисних копалин, є достатньою підставою для віднесення періодів роботи позивача за даною професією до роботи, пов`язаної з видобутком вугілля, визначеної ст.ст. 1, 8 Закону України № 345, відповідач протиправно відмовив у врахуванні спірних періодів роботи позивача до підземного стажу відповідно до ст. 8 Закону № 345.

Щодо доводів відповідача про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок пенсії позивача за наявності підстав для перерахунку, чи ні, включати періоди праці до пільгового стажу чи ні, тощо.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, з огляду на протиправну поведінку відповідача, який не врахував до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоди з 05.07.1990 по 19.12.1993 на шахті Довжанська - Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит, суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з часу її призначення за заявою від 18.02.2019 із зарахуванням до пільгового підземного стажу роботи за списком №1 періоди: 05.07.1990 по 19.12.1993 на шахті Довжанська - Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит, та із застосуванням ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 360/869/22 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 360/869/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 31 травня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 31 травня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв