Справа № 300/3991/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3991/22 пров. № А/857/478/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі № 300/3991/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

суддя в 1-й інстанції Скільський І. І.

час ухвалення рішення 09.12.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Адвокат Окуневич М. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 прикінцевих положень закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладену у листі від 20 вересня 2022 року №3730-3568/М-02/8-0900/22, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (с. Долиняни, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77017, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до вимог пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що головним розпорядником бюджетних коштів та відповідним виконавцем бюджетної програми використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань є Міністерство соціальної політики України, а тому пенсійний орган немає повноважень на нарахування і виплату грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зазначає, що розміри допомоги до 5 травня в залежності від категорії осіб в 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України №540 від 07 травня 2022 року «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та на виконання цієї постанови позивачу виплачено щорічну разову допомогу у розмірі 3906,00 гривень. Таким чином, вважає, що дії пенсійного органу є правомірними та підстави для задоволення позову відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 07 липня 2021 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням загального страхового стажу 41 рік 8 місяців 5 днів.

Педагогічний стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 10 місяців 25 днів.

У період з 07 вересня 2020 року по 05 липня 2021 року позивач отримувала допомогу по безробіттю.

Представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 29 серпня 2022 року щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Однак листом від 20 вересня 2022 року №3730-3568/М-02/8-0900/22 відповідач відмовив у виплаті відповідної грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Свою відмову у призначенні грошової допомоги відповідач мотивував тим, що на день досягнення пенсійного віку позивач не працювала за основним місцем роботи на посаді, яка передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2002 №1436), а тому для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій немає підстав (а.с.12-13).

Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, представник позивача в інтересах ОСОБА_1 , звернувся у суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправною, оскільки у позивачки наявний достатній спеціальний страховий (педагогічний) стаж (понад 30 років), необхідний для нарахування та виплати вищевказаної грошової допомоги, а тому з метою відновленням прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачену пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Ч.2 ст.24 Закону №1058-1V передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Крім того, п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачає, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23 листопада 2011 року затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, котрий визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п.2 цього Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

При цьому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" №909 від 04 листопада 1993 року (далі - Постанова №909), відповідно до якої затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Відповідно до цієї постанови до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Матеріалами справи стверджується, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 41 рік 8 місяців 5 днів, педагогічний стаж 31 рік 10 місяців 25 днів, і цей факт пенсійним органом не заперечується.

Зі змісту копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 31 серпня 1972 року вбачається, що ОСОБА_1 04 серпня 2020 року звільнено з посади заступника директора школи з навчально-виховної роботи Долинянського ліцею Рогатинського районної ради Івано-Франківської області у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі наказу від 12 травня 2019 року №5-к (запис №18) (а.с.11).

У період з 07 вересня 2020 року по 05 липня 2021 року позивач перебувала на обліку в Рогатинській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, перебування позивача на обліку в центрі зайнятості мало місце у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників, тобто втрата роботи поза її волею.

При цьому, скороченням чисельності штату, вимушене перебування на обліку в центрі зайнятості не може нівелювати право позивача на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки є обставинами, що не залежать від неї особисто і не обумовлені її поведінкою, враховуючи при тому, що період перебування на обліку в центрі зайнятості включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач жодним чином не могла впливати на скорочення чисельності штату працівників, при цьому, позивач одразу намагалась повторно працевлаштуватись на роботу, перебуваючи на обліку в службі зайнятості.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач формально тлумачить право особи на отримання грошової допомоги виключно за умови перебування її на день досягнення пенсійного віку на посаді, що дає право на отримання пенсії за вислугу років, без з`ясування підстав перебування на обліку у центрі зайнятості, а це зокрема, обставини, що не залежали від неї особисто і не обумовлені її поведінкою, тим самим звужуючи її права.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивачки наявний достатній спеціальний страховий (педагогічний) стаж (понад 30 років), необхідний для нарахування та виплати грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, а тому з метою відновленням прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачену пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів не надає оцінки доводам зазначеним відповідачем у апеляційній скарзі, оскільки такі стосуються виплати одноразової грошової допомоги до 05 травня, а позивач у спірних правовідносинах з таким предметом спору не зверталася.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у справі №300/3991/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 30 травня 2023 року.