Справа № 640/7821/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7821/21 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТПРОМ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТПРОМ» (далі по тесту - позивач, ТОВ «ПРОДМАРКЕТПРОМ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), у якому просило суд:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 28 жовтня 2020 року №0101 та №0101.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відомості про господарську операцію та її здійснення підтверджуються договорами, видатковими накладними, податковими накладними, рахунками, документами на оплату в окремих випадках іншими документами, які товариство надало в ході перевірки в повному обсязі. Вказано, що відсутність сертифікатів не може свідчити про безтоварність господарської операції, оскільки вони не є первинними документами, на підстав яких формуються дані податкового обліку, з них не вбачається зміст господарської операції, а їх відсутність не є безумовною підставою визнання господарських операцій, вчинених позивачем з ТОВ «Астбуд» нереальними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року даний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, на підставі акта перевірки, яким було встановлено нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Астбуд», у зв`язку з ненаданням до перевірки копій сертифікатів якості та сертифікатів виробника про походження товару (або інший документ для товару даного виду), як це передбачено умовами договору, укладеного з ТОВ «Астбуд», на підставі якого можна було б визначити постачальника (виробника) товару, поставленого ТОВ «Астбуд».

Вказав, що реєстрація податкових накладних в ЄРПН не є єдиною та достатньою підставою, яка надає право платнику податку на віднесення суми сплаченого (нарахованого) ПДВ до податкового кредиту, як вважає суд першої інстанції. Таке право виникає у разі реального здійснення операцій з придбання товару.

Баланс, фінансова звітність, звітність з податку на прибуток подані до податкової інспекції, де було зареєстровано ТОВ «АСТБУД». Згідно поданої звітності на балансі підприємства відсутні основні засоби. Окрім того, ТОВ «АСТБУД» декларує оренду транспортних засобів в різних містах (Львів та Тернопіль) при відсутності оренди та власності у власності складських приміщень.

Наявність у ТОВ «ПРОДМАРКЕТПРОМ» документів, які відповідно Податкового кодексу України є необхідними для формування податкового кредиту - податкових накладних, виданих наведеним контрагентом, не є безумовною підставою для віднесення сум до податкового кредиту у зв`язку з тим, що відомості, які містяться в таких податкових накладних, не підтверджені документально та не можливо ідентифікувати як такі, що призначені для використання в межах господарської діяльності платника податків.

Враховуючи наведене, факт відсутності первинних документів та непідтвердження господарських операцій з ТОВ «АСТБУД» та ТОВ «ПРАЙМВЕСТ» щодо декларування придбання арматура 12 мм а 500 с, міра, арматура 14 мм а 500 с, міра, арматура 6 мм в 500 с, 6 м, арматура 8 міра а500с, в порушення п. 44.1, ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України ТОВ «ПРОДМАРКЕТПРОМ» призвело до завищення суми податкового кредиту з ПДВ на суму 12 746 404,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 18 вересня 2020 року по 24 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі направлення від 18 вересня 2020 року №125/26-15-07-01-01-01 відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі наказу Головного управління ДПС у місті Києві від 16 вересня 2020 року №6301 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн. за липень 2020 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 05 жовтня 2020 року №55/26-15-07-01-01/36863714.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Продмаркетпром»: пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено: завищення законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 385 782,00 грн., в т.ч. за липень 2020 року в сумі 385 782,00 грн.; заниження сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1 233 264,00 грн., в т.ч. за червень 2020 року на суму 1 130 273,00 грн. за липень 2020 року на суму 102 991,00 грн.

Вказані висновки перевірки ґрунтуються на тому, що за липень 2020 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за травень та червень 2020 року ТОВ «Продмаркетпром» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 4 709 644,00 грн.

Перевіркою відображених у рядку 10.1 декларацій показників за липень 2020 року у загальній сумі 4 472 843,00 грн встановлено, що на даний показник мало вплив відображення податку на додану вартість при придбанні арматури в асортименті, лист г/к, швелер, труба проф., кутник, болти, гайки, шайби, оренда офісу та складських приміщень, комунальні послуги, обслуговування офісу, супутніх послуг.

У ході перевірки встановлено, що сума ПДВ по взаємовідносинах позивача із ТОВ «Астбуд» в податковому кредиті, що зазначений в рядку 10 декларації, становить: за липень 2020 року - 451 701,56 грн.

При цьому, перевіряючі дійшли висновку про безтоварність здійснюваних операцій за період, що перевірявся, оскільки позивачем не надано копії сертифікатів якості та сертифікатів виробника про походження товару (або інший документ для товару даного виду); довіреності на отримання ТМЦ.

Враховуючи факт відсутності первинних документів та не підтвердження господарських операцій з ТОВ «Астбуд» та ТОВ «Праймвест» щодо декларування придбання арматура 12 мм а 500с, міра арматура 14 мм а 500с, міра, арматура 6 мм в 500с, 6 м, арматура 8 міра а500с, позивачем в порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України завищено суми податкового кредиту з ПДВ на суму 12 746 404,00 грн. в т.ч. за червень 2020 року - 1 167 344,00 грн.; за липень 2020 року в розмірі 488 773,00 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві 18 жовтня 2020 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №0101, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 849 896,00 грн., в т.ч. 1 233 264,00 грн. за податковими зобов`язаннями; 616 632,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №0101, на підставі якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2020 року у розмірі 385 782,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як встановлено судом першої інстанції, у ході документальної позапланової виїзної перевірки позивача, висновки якої стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган перевірив правомірність декларування позивачем податкового кредиту у податкових деклараціях з ПДВ, зокрема, за липень 2020 року та встановив завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 12 746 404,00 грн., в т.ч. за червень 2020 року у розмірі 1 167 344,00 грн.; за липень 2020 року - 488 773,00 грн.

Перевіркою з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за липень 2020 року встановлено його завищення на загальну суму 385 782,00 грн., в т.ч. за липень 2020 року в сумі 385 782,00 грн. та заниження сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1 233 264,00 грн., в т.ч. за червень 2020 року на суму 1 130 273, липень 2020 року на суму 102 991,00 грн.

Позивача укладено з ТОВ «Аcтбуд» () договір купівлі-продажу №382ВР від 01 червня 2020 року, згідно умов якого постачальник (ТОВ «Аcтбуд») зобов`язується передати у власність покупцеві товари в асортименті, а покупець зобов`язується приймати товар та сплачувати за нього певну грошову суму на умовах цього договору.

Пунктами 1.2-1.5 даного договору передбачалось, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить з моменту його поставки. Конкретний асортимент товару, його ціна по найменуванням та кількість зазначається у накладній. Умови дійсного договору поширюються для сторін на всі випадки поставки товару протягом дії договору. Загальна сума договору становить 12 000 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 2 000 000,0 грн. остаточна ціна договору може змінюватися та становить сумарну вартість поставленого товару згідно накладних, підписаних належними представниками обох сторін, та скріпленими печатками сторін, які є невід`ємною частиною договору.

Товар за цим договором постачається нерівними партіями на умовах самовивозу. Узгоджена з обох сторін заявка є умовою погодження майбутньої поставки товару по кількості, номенклатурі, ціні. Моментом поставки товару є дата підписання видаткової накладної на товар представником покупця (пункти 2.1-2.3 договору).

Так, на виконання умов вказаного договору ТОВ «Аcтбуд» поставило позивачу арматуру, що підтверджується копіями видаткових накладних №РН-0600009 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 411,92 грн., в т.ч. ПДВ 166 735,32 грн.; №РН-0700001 від 02 липня 2020 року на загальну суму 1 500 102,83 грн.; №РН-0700148 від 13 липня 2020 року на загальну суму 1 210 106,54 грн., в т.ч. 201 684,42 грн; рахунків-фактур №СФ-060000 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 010,66 грн., в т.ч. ПДВ 166 668,44 грн.; №СФ-0600026 від 05 червня 2020 року на загальну суму 1 501 350,60 грн., в т.ч. 250 225,10 грн.; №СФ-0600027 від 09 червня 2020 року на загальну суму 1 501 791,55 грн., в т.ч. ПДВ 250 298,59 грн.; №СФ-0600221 від 23 червня 2020 року на загальну суму 2 000 500,14 грн., в т.ч. ПДВ 333 416,69 грн.; №СФ-0600009 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 411,92 грн., в т.ч. ПДВ 166 735,32 грн.; №СФ-0600010 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 010,66 грн., в т.ч. ПДВ 166 668,44 грн.; №СФ-0700001 від 02 липня 2020 року на суму 1 500 102,83 грн., в т.ч. ПДВ 250 017,14 грн.; №СФ-0700148 від 13 липня 2020 року на суму 1 210 106,54 грн., в т.ч. 201 684,42 грн.

Передача товарів оформлена видатковими накладними зі складанням податкових накладних. Надання послуг з перевезення у червні-липні 2020 року оформлено товарно-транспортними накладними. Позивач провів повну оплату вартості поставлених йому товарів та наданих послуг у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень та випискою за червень-липень 2020 року.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч.1,2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Відповідно до п.201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201. 8 статті 201 Кодексу право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до абз.2, 3 п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Так, в акті перевірки відповідачем вказано про ненадання позивачем документів щодо походження товарів, сертифікатів якості/паспортів щодо товарів, отриманих від ТОВ «Аcтбуд», ненадання довіреності на отримання ТМЦ, що, на думку контролюючого органу, ставить під сумнів реальність операцій з поставки товарів позивачеві.

Однак, на переконання суду, наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2018 року у справі №804/4787/16, від 24 травня 2019 року №826/7423/16, від 08 червня 2022 року у справі №560/4131/19.

Окремі недоліки наданих документів не нівелюють їхню доказову силу та не є підставою неможливості їх врахування при оцінці обставин спірної справи. Відповідно до сформульованого Верховним Судом підходу, формальні недоліки у первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, мають оцінюватися у сукупності з іншими обставинами. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. У свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов`язань суб`єкта господарювання, а не повноваженнями осіб зі складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №280/5058/18, від 22 листопада 2021 року у справі №0670/2176/11).

Сертифікати/паспорта якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Такі документи не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, тому відсутність у платника сертифікатів відповідності (якості) на товар не є свідченням безтоварності операцій і не має вирішального значення для встановлення переміщення активів у процесі виконання поставок.

Верховний Суд зазначив, що сертифікати відповідності (якості продукції) не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, та не містять відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення (постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 802/364/16-а, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/9952/15).

Таким чином, відсутність зазначених документів ніяким чином не може вплинути на реальність господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних можливо встановити, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Натомість слід зазначити, що поставлений контрагентом позивача товар був придбаний ним з метою використання у власному виробничому процесі, зокрема, в подальшому реалізований позивачем у період з липня 2020 року по лютий 2021 року на користь своїх контрагентів. Факт реалізації такого товару підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, податковими накладними та відображений в картках рахунку 281 в розрізі номенклатури.

Відтак, суд, дослідивши обставини здійснення господарських операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку, поставлені під сумнів відповідачем, та оцінивши відносини, які склалися безпосередньо між учасниками цих операцій та мали місце у червні-липні 2020 року, встановив, що товар, придбані позивачем у ТОВ «Аcтбуд» з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Суми податку на додану вартість, що віднесені до складу податкового кредиту, підтверджені податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак відповідно до пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України дають позивачу право для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та є достатньою підставою для його декларування у податкових деклараціях.

Первинні документи за ці періоди, які наявні у позивача та надавалися відповідачу до перевірки, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зауважень щодо форми та змісту цих документів відповідач не висував, порушень порядку їх складання не установив.

Товарно-транспортна накладна відображає відомості про господарську операцію з перевезення вантажів. Наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей є обов`язковою умовою формування бази оподаткування податком на додану вартість при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, але не при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки; сама по собі відсутність товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій з поставки товарів.

Між тим, матеріали справи містять копії товарно-транспортних накладних за спірний період.

В акті перевірки відповідач встановив, що товар наявний у позивача, але отриманий не від постачальників, які склали податкові накладні, а джерело походження цього товару невідоме. Такі висновки зроблені перевіряючим органом на підставі аналізу податкової інформації Єдиного реєстру податкових накладних, за даними якого серед постачальника ТОВ «Астбуд» у першій ланці ланцюга постачання не встановлено придбання товарів, які у подальшому реалізовані позивачу.

Однак, на переконання суду, порушення по ланцюгу постачання не залежать від покупця та не позбавляють добросовісного покупця права на податковий кредит.

Слід зазначити, що інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, згідно акту №55/26-15-07-01-01/36863714 від 05 жовтня 2020 року у ході документальної позапланової виїзної перевірки позивача контролюючі органи не проводили зустрічні звірки з ТОВ «Астбуд» та контрагентами останнього за період з 05 квітня 2019 року по 31 липня 2020 року. Під час перевірки відповідач направив запити про проведення зустрічних звірок до інших територіальних органів ДПС, проте відповіді на них на дату складання акта перевірки не надійшли.

Водночас, Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Слід зазначити, що на час здійснення спірних операцій контрагент позивача ТОВ «Астбуд» був належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником ПДВ; у позивача наявні первинні/бухгалтерські документи по операціям з вказаним контрагентами і такі документи були надані до перевірки; позивач у повному обсязі сплатив свої зобов`язання перед зазначеним суб`єктом господарювання та вчасно відобразив проведені операції у бухгалтерському обліку.

Посилання відповідача на нереальність здійснення господарських операцій контрагента позивача з його контрагентом, тобто, на переривання ланцюгу постачання, не приймається судом до уваги, оскільки реальність господарських операцій щодо таких товарів не є предметом даного спору.

При цьому, встановлення факту фіктивного підприємництва контрагента платника Податковий кодекс України не визначає як самостійну підставу для позбавлення права добросовісного платника на формування податкового кредиту та витрат.

Також необхідно зазначити, що податкова інформація та акти перевірки чи звірки не є належними та допустимим доказами у справі, а висновки відповідача щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угоди, укладеної з позивачем, такою, що не спричинила реальних юридичних наслідків.

Таким чином, твердження відповідача про те, що діяльність контрагента позивача була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням останньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт придбання товарів та послуг, обумовлених спірним договором, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів, посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Таким чином, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів та послуг, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.

Жодного спростування інформації, викладеної судом в оскаржуваному рішенні, податковим органом в апеляційній скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком, будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, порушення суд норм права не доведено.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладеного між позивачем та його контрагентом правочину, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

Відтак, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 28 жовтня 2020 року №0101 та №0101 є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 30 травня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків