Справа № 580/4042/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

30 травня 2023 року справа № 580/4042/23

м. Черкаси

Cуддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Донецькій області (комісії з реорганізації ГУ ДФС у Донецькій області), ГУ ДПС у Донецькій області, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

25 травня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Донецькій області (комісії з реорганізації ГУ ДФС у Донецькій області), ГУ ДПС у Донецькій області, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Донецькій області (комісії з реорганізації ГУ ДФС у Донецькій області) щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 204300,00 грн;

2) визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Донецькій області, як правонаступника ГУ ДФС у Донецькій області щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 204300,00 грн;

3) зобов`язати Кабінет Міністрів України виділити з державного бюджету 204300,00 грн, а Міністерство фінансів України здійснити виплату позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 204300,00 грн.

За приписами статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви, зокрема, з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.160, 161, 172 КАС України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до пунктів 2, 4 5, 8 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В прохальній частина позові позивач просить зобов`язати Кабінет Міністрів України виділити з державного бюджету 204300,00 грн, а Міністерство фінансів України здійснити виплату позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 204300,00 грн

Разом з тим, дослідивши зміст позовної заяви, суддею встановлено, що в ній відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України та такі вимоги не підтверджені доказами.

З огляду на викладене, звертаю увагу позивача, що останнім до матеріалів позовної заяви не додано доказів в обгрунтування частини заявлених позовних вимог, як і не зазначено обгрунтування таких вимог в позовній заяві.

Згідно із ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини зазначив, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Предметом позовних вимог є зокрема визнання протиправною бездіяльності ГУ ДФС у Донецькій області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 204300,00 грн.

Суддя з`ясував, що т.в.о. голови, головою Комісії з реорганізації ДФС 19.11.2021 затверджено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 204300 грн та направлено його листом від 19.11.2021 № 4546/7/99-99-0803-17 (вх. ГУ ДФС у Донецькій області від 30.11.2021 № 970/8).

Відповідно до п. 10 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Таким чином, строк для звернення до адміністративного суду в даному випадку обчислюється з моменту, коли позивач мав повну, реальну та об`єктивну можливість звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, а саме з моменту отримання ним листа Головного управління ДФС у Донецькій області.

Водночас із зазначеною позовною заявою позивач звернувся 25 травня 2023 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України.

Позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити їх. В обгрунтування своєї заяви зазначив, що він був зареєстрований та проживав у м. Маріуполь Донецької області. Відповідно до довідки про внутрішньо переміщену особу від 21.06.2022 №7102- він знаходиться у м. Черкасах. Перебуваючи в м. Черкасих ним та його адвокатом направлялися ряд звернень (запитів) до відповідних органів, що посуті було досудовим врегулюванням спору.

Вирішуючи дане клопотання суддя зазначає таке.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Водночас статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення з позовом до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною четвертою статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Виходячи з аналізу викладених норм та практики Верховного Суду (постанова від 26 березня 2020 року у справі N 1.380.2019.002643), досудове врегулювання спору - це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Матеріали позовної заяви не містять обґрунтованих пояснень щодо передбаченої законом можливості досудового врегулювання спору у даних правовідносинах, а також щодо домовленості між сторонами про досудове врегулювання даного спору.

З огляду на зазначене, суддя дійшов висновку, що звернення позивача до дол відповідачів з відповідними заявами (запитами) не є засобом досудового врегулювання спору.

Суддя розцінює вказані дії позивача, як спосіб поновлення строку на звернення до суду з даним позовом.

Відтак, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до Черкаського окружного адміністративного суду з даним позовом у встановлений строк.

Згідно з частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позивачу необхідно подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом із зазначенням поважних підстав пропуску такого строку.

Згідно з частиною третьою статті 169 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Керуючись статтями 132, 160-161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Донецькій області (комісії з реорганізації ГУ ДФС у Донецькій області), ГУ ДПС у Донецькій області, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Встановити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю десять днів з моменту отримання копії даної ухвали суду.

Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали суду заява підлягає поверненню.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО