Справа № 600/478/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/478/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі його регіональної філії Львівська залізниця до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецької Ганни Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі його регіональної філії Львівська залізниця звернулося до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецької Ганни Вікторівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецької Ганни Вікторівни від 19.12.2022 року №65827631 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецьку Ганну Вікторівну зареєструвати об`єкт нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт.Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область за суб`єктом Акціонерне товариство Українська залізниця ( 03680, м.Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 код 40075815), в державній формі власності.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі; вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано у сторін письмові докази.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року залучено до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України; зобов`язано сторін направити третій особі позов та відзив; запропоновано третій особі подати пояснення.

Згідно змісту позовної заяви та наданих у ході судового розгляду справи додаткових пояснень, позивач в обґрунтування позову зазначав, що він звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію права державної власності за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" об`єкта нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область. Проте 19.12.2022 року державним реєстратором прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав №65827631 у зв`язку із тим, що після завершення тридцятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення. Позивач вважає таке рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень незаконним, оскільки державному реєстратору було надано усі необхідні документи для реєстрації права державної власності на указаний об`єкт. При цьому позивач зазначив, що внаслідок особливості утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця затверджено передавальні акти, зведені переліки майна, що вноситься до статутного капіталу, та майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання, які затверджені Міністерством інфраструктури України. Передавальний акт ДТГО «Львівська залізниця» (підписаний комісією з утворення товариства у складі, визначеному постановою №200, зокрема представниками міністерств України, Фонду державного майна, та комісією з реорганізації ДТГО «Львівська залізниця»), зведений перелік майна ДТГО «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», та зведений перелік майна ДТГО «Львівська залізниця», що закріплюється за ПАТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання, 18.08.2015 затвердив Міністр інфраструктури України. Вказано, що зведений перелік майна ДТГО «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», який є невід`ємною частиною передавального акта ДТГО «Львівська залізниця», вказує на передачу об`єктів нерухомого майна у власність Товариства. Також зазначено про те, що перехід до АТ Українська залізниця права державної власності від Міністерства інфраструктури підтверджується висновком Ради науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім. В.М. Корецького НАН України №126/60-е від 02.04.2019 року, в якому зазначено, що передавальні акти із зведеними переліками майна підприємства, на базі яких було створено АТ Укрзалізниця, складені комісіями з реорганізації підприємств, установ та інших юридичних осіб залізничного транспорту (з іншого боку), затверджені Міністерством інфраструктури України як органу, що здійснював функції власника стосовно державного майна підприємств та організацій залізничного транспорту, є документами, достатніми для підтвердження виникнення, переходу чи припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства, у тому числі переходу та виникнення у АТ права власності на майно, яке внесене до статутного капіталу, а також речових прав - права господарського відання на окремо визначені закріплені за товариством майнові об`єкти, та права постійного користування на земельні ділянки, які надані длярозміщення підприємств залізничного транспорту. Також, на думку позивача, факт переходу права державної власності від Міністерства інфраструктури до АТ Укрзалізниця підтверджується листом Міністерства юстиції України від 18.10.2022 року. №95809/94789-33-22/8.4.1. Таким чином, позивач вважає, що подані відповідачу документи є достатніми для підтвердження виникнення, переходу чи припинення прав на майно. Вказував позивач і про те, що в оскаржуваному рішенні не зазначене відповідне обґрунтування вичерпного переліку обставин, що стали підставою для його прийняття, не зазначено які саме обставини не були усунені, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Позивач звертав увагу, що в процесі утворення АТ «Українська залізниця» спеціально створеними комісіями проводилась інвентаризація майна Державної адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниця» та підприємств залізничного транспорту, і в результаті такої інвентаризації були сформовані два види переліків та зведених актів: 1.Переліки та зведені акти інвентаризації майна, що вносяться до статутного капіталу АТ «Українська залізниця; 2.Переліки та зведені акти інвентаризації майна, яке закріплюється за АТ «Українська залізниця» на праві господарського відання. Все майно, що включене до Переліків та зведених актів інвентаризації майна, що вноситься до статутного капіталу АТ «Українська залізниця», увійшло до статутного капіталу АТ «Українська залізниця», і є власністю Товариства. Спірний об`єкт, з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район Чернівецька область, увійшов у зведений перелік майна ДТГО «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», відповідно дана будівля має бути зареєстрована як власність АТ «Українська залізниця». Просив заявлені позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване рішення є законним. Державним реєстратором вказувалось, що подані позивачем документи не дали змогу встановити повного відчуження нерухомого майна за адресою: вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район Чернівецька область, від Міністерства інфраструктури України, припинення повного господарського відання, що зазначене в поданому для реєстрації Свідоцтві, та передачу цього майна у власність АТ «Українська залізниця». Тому, на підставі пункту 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. При цьому відповідачем зазначалось, що поданий позивачем Передавальний акт від 03.08.2015 року свідчить про те, що майно за адресою: вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район Чернівецька область, не належало Товариству на праві власності, а тільки на праві господарського відання; майно, зазначене у цьому акті, передається як на праві власності, так і на праві господарського відання, тобто без зміни майнового режиму майна. Відповідач вказував, що позивачем не було надано акту приймання-передачі майна чи іншого документу, з якого убачалося б передачу права власності на державне майно від Держави в особі Міністерства інфраструктури України до Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та передачу даного майна у приватну власність до АТ «Українська залізниця». Також зазначалось, що майно, внесене до статутного капіталу АТ «Українська залізниця», знаходиться у володінні товариства на різних правових режимах, за рахунок якого формується статутний капітал АТ «Українська залізниця», в тому числі на праві господарського відання (державне майно, що не підлягає приватизації та не може бути передане у приватну власність). Водночас відповідачем подані позивачем документи давали змогу зареєструвати за ним відносно майна за адресою: вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район Чернівецька область, лише право господарського відання, а не право власності на указане нерухоме майно, як просив позивач.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, подала до суду пояснення щодо позову та відзиву, у яких, підтримавши позицію позивача, просила суд позов задовольнити. При цьому вказано, що в оскаржуваному позивачем рішенні не зазначено відповідне обґрунтування вичерпного переліку обставин, що стали підставою для його прийняття, не зазначено, які саме обставини не були усунені, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Водночас зазначено, що позивачем відповідачу було додано Передавальний акт ДТГО «Львівська залізниця» від 03.08.2015, затверджений Міністром інфраструктури України 18.08.2015, відповідно до якого правонаступництво щодо усього майна, усіх прав та обов`язків ДТГО «Львівська залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходить до ПАТ «Укрзалізниця». Такий акт є документом, що підтверджує виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства. Третя особа вважає, що позивачем подано усі належні, передбачені законодавством, документи для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що увійшло до статутного капіталу АТ Укрзалізниця, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо пред`явлених позовних вимог зобов`язального характеру, то такі, на думку третьої особи, є похідними, а тому також підлягають задоволенню.

У наявному в матеріалах справи клопотанні від 22.05.2023 року представник позивача просив суд розглянути справу без участі АТ Укрзалізниця та задовольнити позов у повному обсязі. У клопотанні, що надійшло до суду 04.05.2023 року, відповідач просив розглянути справу без його участі. З пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вбачається, що Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України також просило суд розглянути справу за відсутності свого представника.

Згідно частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки всі учасники справи фактично заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, то наявні підстави для розгляду даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.11.2022 року позивачем подано до державного реєстратора Глибоцької селищної ради Чернівецької області заяву про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" об`єкта нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область.

До заяви додано: квитанцію від 08.11.2022 року; довіреність від 14.07.2022 року; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.05.2007 року, серія та номер: б/н, бланк САВ № 379860, видавник: виконавчий комітет Глибоцької селищної ради; Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2007 року №14753253, виданий Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації; лист Міністерства юстиції України від 18.10.2022 року. №95809/94789-33-22/8.4.1.; копія наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 01.12.2015 року №047 «Про наділення майном регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»» з додатком; Передавальний акт ДТГО «Львівська залізниця» від 03.08.2015 року б/н; копія постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №735 «Питання акціонерного товариства «Укрзалізниця»»; Зведений перелік майна ДТГО «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» від 18.08.2015 року б/н.

11.11.2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецькою Г.В. прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №65435836.

Названим рішенням зупинено розгляд указаної вище заяви позивача у зв`язку з тим, що «документи подані не в повному обсязі, тобто, подані документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, а саме: перехід права державної власності від Міністерства інфраструктури України до АТ «Укрзалізниця»».

19.12.2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецькою Г.В. прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №65827631.

Вказаним рішенням відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: державна на будівлі та споруди з реєстраційним номером 10, що розташований Чернівецька область, Чернівецький район, смт.Глибока, вул. Залізнична, будинок 2, за суб`єктом: Акціонерне товариство Українська залізниця, податковий номер 40075815.

Не погоджуючись із таким рішенням, Акціонерне товариство Українська залізниця в особі його регіональної філії Львівська залізниця звернулося до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не погоджується із рішенням державного реєстратора, як суб`єкта владних повноважень, про відмову у державній реєстрації права власності на нерухоме майно, прийнятим на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127.

Так, відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі Закон №1952-IV в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок №1127 в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до приписів статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону.

Частиною третьою статті 10 Закону №1952-IV передбачено, що державний реєстратор, з-поміж іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав та ін.

Крім цього, згідно пункту 12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

За правилами, встановленими частиною першою статті 18 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною другою статті 18 Закону №1952-IV передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно частини першої статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону №1952-IV підстави для відмови в державній реєстрації прав: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці); 14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; 15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості; 16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва; 17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва; 18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; 19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі: державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва; первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням; 20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2цього Закону.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Згідно пункту 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (пункт 23 Порядку №1127).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що право власності на об`єкти нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється за заявою власника майна та доданими до неї правовстановлюючими документами, що підтверджують набуття права власності на відповідні об`єкти. При цьому державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, зобов`язаний перевірити відповідність поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, перевірити відсутність суперечностей між наявною в Державному реєстрі інформацією та поданими документами, встановити відсутність заборон та обмежень щодо об`єктів нерухомого майна тощо. Законом визначений і вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації.

Згідно оскаржуваного рішення №65827631 від 19.12.2022 року та за змістом наданих у ході розгляду справи пояснень державного реєстратора, відповідачем відмолено у державній реєстрації права власності за Акціонерним товариством "Українська залізниця" об`єкта нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, у зв`язку з тим, що подані документи не дали змогу встановити набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно, тобто згідно пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1952-IV.

На підставі наявних у справі матеріалів судом встановлено, що до заяви від 08.11.2022 року про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" об`єкта нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, заявником дійсно не було додано документів, які достовірно підтверджували б набуття заявником саме права власності на указане нерухоме майно.

Так, додані до заяви Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.05.2007 року, серія та номер: б/н, бланк САВ №379860, видавник: виконавчий комітет Глибоцької селищної ради, та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2007 року №14753253, виданий Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації, свідчать про те, що власником нерухомого майна, що розташовано по АДРЕСА_1 , є Держава в особі Міністерства транспорту та зв`язку України (наразі - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України) і таке майно знаходиться в повному господарському віданні Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця».

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно частини першої та другої статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Частиною ж першою статті 133 Господарського кодексу України передбачено, що основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до наведених вище приписів частини першої статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають і право власності на нерухоме майно, і речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, право господарського відання.

Отже, право господарського відання є іншим, похідним від права власності, речовим правом, яке, згідно обставин справи, щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - належить та зареєстровано за ДТГО «Львівська залізниця», а власником названого майна є Держава в особі Міністерства транспорту та зв`язку України (Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України).

З матеріалів справи вбачається, що доказів набуття ДТГО «Львівська залізниця» саме права власності на нерухоме майно за адресою: вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, позивачем державному реєстратору подано не було, як не було надано і документів, які підтверджували б припинення права власності на указане нерухоме майно за Міністерством транспорту та зв`язку України (Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України) із одночасним набуттям права власності на це майно ДТГО «Львівська залізниця» або АТ «Українська залізниця».

Водночас, в контексті доводів позову, суд звертає увагу і на те, що згідно пункту 48 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності); 5) письмова згода суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення у випадках, передбачених законом.

Втім, позивачем не було подано державному реєстратору для державної реєстрації права власності у зв`язку (як стверджував позивач) з передачею майна (об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ) у власність юридичної особи (АТ «Українська залізниця») як внесок до її статутного капіталу акт приймання-передачі вказаного нерухомого майна чи іншого документу, що підтверджував би факт передачі такого майна (тобто факт набуття права власності) з одного власника (Держава в особі Міністерства транспорту та зв`язку України) до іншого (ДТГО «Львівська залізниця» чи до АТ «Українська залізниця»).

За таких обставин суд вважає законним рішення відповідача про відмову у державній реєстрації права власності за Акціонерним товариством "Українська залізниця" об`єкта нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, у зв`язку з тим, що подані документи не дали змогу встановити набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно (пункт 4 частини першої статті 24 Закону №1952-IV).

Стосовно доводів позивача про те, що в оскаржуваному рішенні не зазначене відповідне обґрунтування вичерпного переліку обставин, що стали підставою для його прийняття, то такі самі по собі не можуть бути достатньою підставою для визнання незаконним рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.12.2022 року №65827631. При цьому суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні міститься посилання на статтю 24 Закону №1952-IV, якою передбачені підстави для відмови у державній реєстрації прав, а в ході судового розгляду справи державним реєстратором додатково роз`яснено, що правою підставою для прийняття оскаржуваного рішення є саме пункт 4 частини першої статті 24 Закону №1952-IV - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Щодо посилань позивача на те, що в даній ситуації правовстановлюючим документом є Передавальний акт ДТГО «Львівська залізниця» від 03.08.2015 року, затверджений Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, Зведений перелік майна ДТГО «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», затверджений Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, то суд зазначає наступне.

Так, згідно приписів статті 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 року №4442-VI (далі Закон №4442-VI) утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство утворюється як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Одночасно з прийняттям рішення про утворення Товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення Товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі. Комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту. Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №4442-VI до статутного капіталу Товариства вносяться: майно залізничного транспорту загального користування; 100 відсотків акцій акціонерних товариств, що проводять ремонт тягового рухомого складу та виготовляють залізобетонні конструкції і шпали, повноваження з управління корпоративними правами яких здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; акції (частки, паї), що належать державі у статутному (складеному) капіталі господарських товариств, утворених за участю підприємств залізничного транспорту; право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту; право господарського відання магістральними залізничними лініями загального користування та розміщеними на них технологічними спорудами, передавальними пристроями, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт.

Згідно абзацу другого частини другої статті 5 Закону №4442-VI державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу Товариства, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу Товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства.

Частиною першою статті 10 Закону №4442-VI передбачено, що магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю та закріплюються за Товариством на праві господарського відання.

Відповідно до вказаного Закону №4442-VI Кабінет Міністрів України 25.06.2014 року прийняв постанову №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця», якою і утворено ПАТ Українська залізниця на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (зокрема ДТГО «Львівська залізниця»), які реорганізовуються шляхом злиття.

Також названого постановою Уряду установлено формування статутного капіталу ПАТ Українська залізниця, зокрема, шляхом внесення до нього майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу; права господарського відання магістральними залізничними лініями загального користування та розміщеними на них технологічними спорудами, передавальними пристроями, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень (залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт)).

Крім цього, постановою Кабінет Міністрів України від 25.06..2014 року №200 утворено Комісію з утворення ПАТ Українська залізниця, яку зобов`язано, зокрема, подати до Міністерства інфраструктури зведений акт оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу товариства, за встановленою формою, зведені передавальні акти майна, земельних ділянок; зобов`язано Міністерство інфраструктури затвердити зведений акт оцінки, зведені перелік і передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу товариства, та майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання.

Суд зауважує, що відповідно до Закону №4442-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 майно, призначене для формування статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», передається на різних правових титулах, у тому числі на праві власності, на праві господарського відання та на праві користування. Передання майна для формування статутних капіталів господарських товариств на різних правових титулах спричинене різними правовими режимами майнових обґєктів, що підлягають передачі, та не суперечить загальним засадам цивільного і господарського законодавства.

Як зазначено в поданому позивачем державному реєстратору Передавальному акті ДТГО «Львівська залізниця» від 03.08.2015 року, затвердженому Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходить до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно ж Зведеного переліку майна ДТГО «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, одним із об`єктів нерухомості є «будівлі та споруди, побутова будівля», що розташована за адресою: вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область.

Наведене в сукупності дає суду підстави для висновку, що Передавальний акт ДТГО «Львівська залізниця» від 03.08.2015 року, затверджений Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, разом із Зведеним переліком майна ДТГО «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», затвердженим Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, дійсно є правовстановлюючим документом, водночас в даній ситуації такий підтверджує лише набуття ПАТ «Укрзалізниця» права господарського відання на об`єкт нерухомості за адресою: вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, який знаходився в повному господарському віданні реорганізованого ДТГО «Львівська залізниця».

Натомість, як вбачається зі встановлених обставин справи, право власності на цей об`єкт належить та зареєстровано за Державною в особі Міністерства транспорту та зв`язку України (Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України) і позивачем не було надано державному реєстратору документів, які підтверджували б припинення права власності на указане нерухоме майно за Міністерством транспорту та зв`язку України (Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України) та набуття саме права власності на це майно ДТГО «Львівська залізниця» або його правонаступником АТ «Українська залізниця».

Фактично названі документи (передавальний акт та зведений перелік майна) підтверджують, що один правокористувач (ДТГО «Львівська залізниця») нерухомого майна, що на праві власності належить Державі в особі Міністерства транспорту та зв`язку України, був замінений на іншого правокористувача (АТ «Українська залізниця») його правонаступником внаслідок процедури реорганізації юридичної особи. При цьому жоден документ, поданий позивачем разом із заявою від 08.11.2022 року про державну реєстрацію права власності не порушує питання права власності (зокрема, зміни власника чи припинення права власності).

За таких обставин суд погоджується із твердженнями державного реєстратора про те, що подані позивачем документи свідчили про можливість здійснення державної реєстрації за АТ «Укрзалізниця» виключно права господарського відання на об`єкт нерухомості за адресою: вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, а не державної реєстрації права власності на цей об`єкт, як того безпідставно просив позивач.

Щодо посилань позивача на лист Міністерства юстиції України від 18.10.2022 року №95809/94789-33-22/8.4.1. та висновок Ради науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім. В. М. Корецького НАН України №126/60-е від 02.04.2019 року, які також були подані державному реєстратору до заяви від 08.11.2022 року, то такі суд оцінює критично та вважає безпідставними, оскільки названі не є правовстановлюючими документами, а носять лише рекомендаційний, роз`яснювальний характер. До того ж, їх зміст не свідчить про необхідність реєстрації за позивачем права власності на об`єкт нерухомості, що знаходився на праві господарського відання у реорганізованому ДТГО «Львівська залізниця».

Враховуючи викладене, суд вважає, що при винесенні рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.12.2022 року №65827631 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного позивачем рішення відсутні.

Тому, позовні вимоги у цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про зобов`язання державного реєстратора зареєструвати об`єкт нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область за суб`єктом Акціонерне товариство Українська залізниця в державній формі власності є похідним від указаних вище вимог, які суд визнає безпідставними, то і ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні названих позовних вимог, суд також виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно абзацу першого частини четвертої статті 26 Закону №1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, державний реєстратор чи посадова особа територіального органу Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону) вносить відомості про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновлює розгляд відповідної заяви.

Отже, норми Закону №1952-IV свідчать про те, що орган державної реєстрації прав - державний реєстратор - має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення. Тобто, державний реєстратор, як суб`єкт державної реєстрації прав, наділений дискреційними повноваженнями у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Водночас законом чітко передбачені наслідки скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення - у разі скасування судом рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав державний реєстратор зобов`язаний внести відомості про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновити розгляд відповідної заяви.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги про зобов`язання державного реєстратора зареєструвати об`єкт нерухомості з реєстраційним номером 10, що розташований по вул. Залізнична, будинок №2 смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, за суб`єктом Акціонерне товариство Українська залізниця в державній формі власності є такими, що не ґрунтуються на законі, безпідставні та необґрунтовані.

Отже, позов не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідач довів правомірність оскаржуваного рішення та безпідставність позову. Тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Українська залізниця в особі його регіональної філії Львівська залізниця до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецької Ганни Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 31.05.2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач Акціонерне товариство Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі його регіональної філії Львівська залізниця (79007, вул. Гоголя, 1, м. Львів), відповідач - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Глибоцької селищної ради Чернівецької області Костецька Ганна Вікторівна (60400, вул. Шевченка, 1, смт Глибока, Чернівецька область), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги,14, ).

Суддя О.П. Лелюк