Справа № 380/5176/23
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5176/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України (далі СБУ, позивач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні;

- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 03.07.2020 по день фактичного розрахунку 16.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно наказу голови Служби безпеки України від 11.03.2019 №294-ос майора ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до підпункту «а» п.61, підпункту «г» п.62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та пункту п.81-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 із виключенням цим же наказом із списків особового кладу, усіх видів забезпечення Служби безпеки України. Як під час проходження військової служби так і у зв`язку із звільненням із позивачем у неповному обсязі проведено грошові виплати, право на які набуто у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби та звільнення із неї. 09.12.2019 рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.002949, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019, позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 12.03.2019 по 12.04.2019 терміном 31 день у сумі 18 258,69 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. 31.08.2022 рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/5499/20, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2022, позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 54870,29 грн. за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 13.04.2019 по 02.07.2020. У подальшому, 28.12.2021 рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/18272/21 позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового-забезпечення за період з 01.15.2015 по 28.02.2018; зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.15.2015 по 28.02.2018 із врахуванням наявності підстав, визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII від 03.07.1991 та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з утриманням належних податків та зборів. У задоволені решти частини позовних вимог відмовлено. 26.01.2022 відповідач на виконання вищезазначеного судового рішення виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 4435,66 грн. 12.10.2022 рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №12595/22, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023, позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволено, визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо не нарахування ТЕ невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 в повному обсязі; зобов`язано Службу безпеки України нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 відповідно до Закону Україні «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індекс споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), і здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. 17.02.2023 на виконання вищезазначеного судового рішення відповідач виплаті позивачу індексацію грошового-забезпечення у розмірі 80203, 29 грн. З вищенаведеного вбачається, що поза межами строків розрахунків при звільненні відповідачем проведено позивачу виплату 26.01.2022 індексації грошового забезпечення суму 4435,66 грн. та 17.02.2023 на суму 80203,29 грн. Позивач вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки такого розрахунку з 03.07.2020 по день фактичного розрахунку -16.02.2023.

Ухвалою від 27.03.2023 суддя відкрила провадження у справі та вирішила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторін.

Відповідач позову не визнав. 20.04.2023 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №27860). Відповідач вказує, що стаття КзпП України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог спірні правовідносини не регулює, оскільки вони виникли не у зв`язку з розміром належних йому при звільнення су, а у зв`язку зі спором стосовно самого права на виплату йому індексації грошового забезпечення. Зазначає відповідач і про те, що позивач не укладав трудовий договір із СБУ, не перебував у трудових відносинах із відповідачем та не мав статусу працівника СБУ, а тому на нього не поширювалося законодавство про працю. Безпідставним та помилковим є посилання позивача на положення статей 116, 117 КЗпП, оскільки він проходив військову службу в СБУ, а не був працівником, який уклав трудовий договір з відповідачем. Щодо строку звернення до суду, то відповідач зазначає, що днем закінчення проходження позивачем військової служби в СБУ є 11.03.2019. Відповідач зазначає про пропуск тримісячного строку звернення до суду з позовом, оскільки такий звернувся до суду лише 13.03.2023 - через чотири роки із дня виникнення спірних правовідносин. Зважаючи на обставину пропуску строку звернення до суду, відповідач просив залишити позов без розгляду відповідно до п.8 ст. 240 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу голови Служби безпеки України «По особовому складу» майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «г» пункту 62 ( у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) та пунктом 88 у запас Служби безпеки України з 11.03.2019.

Суд також встановив, що Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 09.09.2019 у справі № 1.380.2019.002949 позов задовольнив частково. Стягнув із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 12.03.2019 по 12.04.2019 терміном 31 день у сумі 18258,69 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 12.04.2019 по 14.04.2019 відмовив.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 17.12.2019 у справі № 1.380.2019.002949 апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.092019 у справі №1.380.2019.002949 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 31.08.2020 у справі №380/5499/20 адміністративний позов задовольнити частково. Визнав протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо непроведення повного розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні. Стягнув із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 54870,29 грн. за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 13.04.2019 по 02.07.2020. В інших позовних вимогах відмовив.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 у справі №380/5499/20 апеляційну скаргу Служби безпеки України залишив без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 у справі № 380/5499/20 без змін.

У подальшому Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 28.12.2021 у справі №380/18272/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.15.2015 по 28.02.2018. Зобов`язав Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.15.2015 по 28.02.2018 із врахуванням наявності підстав, визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII від 03.07.1991 року та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з утриманням належних податків та зборів. У задоволені решти частини позовних вимог відмовив.

Львівський окружний адміністративний суд від 12.10.2022 у справі № 380/12595/22 позов задовольнив повністю. Визнав протиправними дії Служби безпеки України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 в повному обсязі. Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023 у справі №380/12595/22 апеляційну скаргу Служби безпеки України залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 у справі №380/12595/22 без змін.

Фінансово-економічне управління Служби безпеки України листом від 17.02.2023 №21/3/1-К-38-5 повідомило представника позивача, що відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 у справі №380/12595/22 індексація грошових доходів за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» перерахована у сумі 80203,29 грн., з урахуванням податків та зборів та раніше виплаченої суми 4435,66 грн., відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі 3380/18272/21.

Вважаючи, що непроведення повного розрахунку при звільненні дає позивачу право на стягнення в судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 03.07.2020 по день фактичного розрахунку 16.02.2023, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Однією із встановлених державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд зазначає, що відповідно до спеціальним законодавством України врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовці Служби безпеки України та членів їх сімей, зокрема, порядок та умови оплати праці, а саме: Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про Службу безпеки України», Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 зазначеного Закону визначено, що кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 27 Закону України «Про Службу безпеки України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Стаття 30 закону України «Про Службу безпеки України» передбачає, що форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що спеціальним законодавством не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівників Служби безпеки України.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

У постанові від 16.04.2020 у справі №822/3307/17 Верховний Суд зробив висновок, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати забезпечення, тому належить застосовувати норми КЗпП.

Оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд зазначає про підставність застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

В силу ч. 1-2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 в справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 в справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суду у постанові від 22.12.2022 у справі №380/10743/21 зазначив, що для пропорційного обрахунку розміру середнього заробітку судам попередніх інстанцій необхідно встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі справа № 640/17872/19.

Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати у день звільнення з військової служби індексації грошового забезпечення.

Між тим, суд встановив з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», а також із доводів клопотання, які відповідач виклав у клопотанні про зупинення провадження про те, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа №380/5179/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, у межах якої позивач просить зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 11.03.2019.

Ухвалою від 24.03.2023 головуючий суддя Гавдик З.В. прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Відтак, суд доходить до висновку, що на даний час остаточний розрахунок з позивачем, зокрема, з приводу нарахування індексації грошового забезпечення не проведено, рішення суду не набрало законної сили, що в свою чергу унеможливлює вирішення питання щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 зазначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі №№160/13220/19, зауважив, що за невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з моменту звільнення по день фактичного розрахунку на підставі статті 117 КЗпП України.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що після остаточного розрахунку з позивачем та виплати йому належних сум, він має право звернутись до суду із відповідним позовом про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає таке.

Відповідно до п 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Так, ч. ч. 3 та 4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У контексті вказаного суд зазначає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці").

Стаття 2 Закону України "Про оплату праці" у редакції, чинній на час звільнення позивача, відносила до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (надалі, також - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні передбачено розділом 3 Інструкції «Інші виплати», що не належать до фонду оплати праці (п. 3.9 розділу 3 Інструкції).

Отож, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації/індексації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури.

Відповідне відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Аналогічні чи близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 (пункт 34); від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункт 60) і від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц (пункт 53).

Суд наголошує, що спірні правовідносини пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, а тому при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду застосуванню підлягає не ч. 2 ст. 233 КЗпП України, про зазначав помилково відповідач, а ч. 5 ст. 122 КАС України, якою передбачено місячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, відлік строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього грошового забезпечення починається з моменту виплати позивачу всіх належних до сплати сум грошового забезпечення. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем ще не проведено, тому відсутні підстави вважати, про пропуск строку звернення позивачем до суду, визначеного, ч. 5 ст. 122 КАС України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.05.2023.

Суддя Потабенко В.А.