Справа № 440/18630/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р. Справа № 440/18630/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 р. (ухвалене суддею Довгопол М.В.) по справі № 440/18630/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, в якому просила визнати протиправними дії Управління Держпраці у Полтавській області та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу № ПЛ4939/1836/АВ/П/ТД-ФС від 11.12.2019 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 р. відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 24.02.2016 р., номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0024668, основний вид діяльності роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11), перебуває на обліку як платник єдиного внеску в ГУ ДПС у Полтавській області (Кременчуцьке управління, Кременчуцька ДПІ (м. Кременчук), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі наказу Управління Держпраці у Полтавській області № 219П від 10.10.2019 р. "Про проведення заходів державного контролю", плану спільних заходів з ДФС суб`єктів господарювання на виконання розпорядження Кабінету Міністрів від 05.09.2018 № 649-р. на жовтень 2019 року, направлень на проведення заходу державного контролю № 1805 від 11.10.2019 р. фахівцями Управлінням Держпраці у Полтавській області з 11.10.2019 р. по 25.10.2019 р. проведено інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місця здійснення діяльності: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 . Питання, що підлягають контролю: додержання законодавства про працю щодо належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками.

За результатами інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю відповідачем складено Акт № ПЛ4939/1836/АВ від 25.10.2019 р., яким встановлено, що позивачкою допущено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору в письмовому вигляді та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу до моменту допущення працівника до роботи, чим порушено вимоги ст. 21, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення фіскальної служби про прийняття працівника на роботу" № 413 від 17.06.2015 р.

25.10.2019 р. Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено припис про усунення виявлених порушень № ПЛ4939/1836/АВ/П, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано забезпечити дотримання вимог статей щодо укладення трудового договору та подачі повідомлення до ДФС про прийняття працівника до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

11.12.2019 р. начальником Управління Держпраці у Полтавській області Щербаком С.Л., за наслідками розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування № ПЛ4939/1836/АВ від 25.10.2019 р. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.12.2019 р. № ПЛ4939/1836/АВ/П/ТД-ФС за фактом порушення позивачкою ч. 3 ст. 24 КЗпП України та накладено на позивачку штраф у розмірі 250380 грн.

Не погодившись з вищевказаними діями та постановою відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова обґрунтована та винесена на підставі вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, та під час розгляду справи судовим розглядом не встановлено порушень суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивачки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом. Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 р. (в подальшому Положення № 96) встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 1 п. 3 Положення № 96, основними завданнями Держпраці є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно із пп. 6 п. 4 Положення № 96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення № 96 встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (в подальшому КЗпП в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України, встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Частиною 3 статті 24 КЗпП України, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що працівника не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України встановлено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", яка була чинна на час призначення та проведення інспекційного відвідування позивача, затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (в подальшому Порядок № 823).

Пунктом 1 Порядку № 823 встановлена процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 від 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.08.2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 від 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно із п. 2 Порядку № 823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 3 п. 5 Порядку № 823, однією з підстав для здійснення інспекційних відвідувань є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманою із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктом 16 Порядку № 823 встановлено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (в подальшому Порядок № 509, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Згідно із абз. 5 п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються, зокрема, на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Пунктами 3 та 4 Порядку № 509 встановлено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Судовим розглядом встановлено, що на позивачку накладено штраф за порушення законодавства про працю, у зв`язку з порушенням ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а саме, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, оскільки нею допущено працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору в письмовому вигляді та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу до моменту до моменту допущення працівника до роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки, яка під час інспекційного відвідування 11.10.2019 р. о 12:35 год. на торговій точці позивача - магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_3 , знаходилась гр. ОСОБА_2 , яка власноручно написала пояснення, в яких зазначила, що підміняє продавця ОСОБА_4 з 10.10.2019 р. з 14.30 години до 20 години і в цей період відпускала товар: лікеро-горілчані вироби, напої, сигарети та 11.10.2019 р. о 8 год. відкрила магазин.

Проте, прийняття гр. ОСОБА_2 на роботу оформлено документально лише 16.10.2019 р., про що свідчать трудовий договір за № 5 від 16.10.2019 р., наказ за № 5/к від 15.10.2019 р. про прийом на посаду продавця продовольчих товарів ОСОБА_2 з 16.10.2019 р., повідомлення до ДПС про прийняття працівника на роботу від 15.10.2019 р. з квитанцією № 2 про доставлення документу до ГУ ДПС у Полтавській області.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що під час здійснення інспекційного відвідування о 12:35 год. 11.10.2019 р. інспектором праці у м. Кобеляки у магазині «Лікьорич» за адресою: АДРЕСА_5 , встановлено, що на робочому місці (за прилавком) знаходилась працівник ОСОБА_3 , яка у поясненнях зазначила, що працює в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " протягом 3 місяців позмінно з напарницею, заробітну плату отримує 2 рази на місяць.

Проте, трудовий договір № 4 укладено позивачкою з ОСОБА_3 09.10.2019 р., наказ про прийом продавцем продовольчих товарів ОСОБА_3 , повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу від 11.10.2019 р. з квитанцією № 2 про доставлення документу до ГУ ДПС у Полтавській області (м. Кременчук) 11.10.2019 р. о 16:14:19 годині.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 фактично допустила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до виконання трудових обов`язків без укладення трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням, та повідомлення органів ДПС України про прийняття на роботу працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачкою порушено вимоги статті 24 КЗпП, то постанова оскаржувана постанова № ПЛ4939/1836/АВ/П/ТД-ФС від 11.12.2019 р., якою на позивачку накладено штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, у сумі 250380 грн. (30 х 4173 грн. х 2), прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянтки, що ОСОБА_3 не перебуває з нею у трудових відносинах, а працює в магазині "Лікьорич" в частині приміщення, яку орендує ФОП ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки позивачкою не надано до суду акту приймання-передачі об`єкта суборенди до вказаного договору на підтвердження вступу суборендаря в користування об`єктом суборенди відповідно до умов договору, як і не надано доказів на підтвердження факту документального оформлення працевлаштування ОСОБА_3 у суборендаря ФОП ОСОБА_5 .

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 р. по справі № 440/18630/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова