Справа № 640/3116/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3116/19 Головуючий у І інстанції - Чудак О.М.,
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.11.2018 №;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 13.11.2018 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перевірки контролюючим органом не досліджено первинні документи щодо виконання умов договорів з контрагентами та не висловлено доводів щодо нереальності відповідних господарських відносин, що свідчить про необґрунтованість висновків акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн та, як наслідок, про протиправність спірних рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні рішення прийняті контролюючим органом на підставі обґрунтованих висновків акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн (рішення від 13.11.2018 №) та про подання ФОП ОСОБА_1 звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік не за встановленою формою (рішення від 13.11.2018 №).

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 20.09.2018 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 .

В ході перевірки встановлено та зафіксовано в акті перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 порушення позивачем вимог, зокрема:

- п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ненараховано та несплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 14 322, 00 грн;

- пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік поданий вчасно, але не за встановленою формою.

13.11.2018 на підставі вказаних висновків акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 , відповідачем прийняті рішення:

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого у зв`язку із донарахуванням за наслідками перевірки ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску у сумі 14 322 грн до позивача на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції у розмірі 2 864, 00 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 170 грн на підставі п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI за порушення пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Позивачка оскаржила вказані рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарг до ДФС України, однак рішенням ДФС України від 11.01.2019 №1412/6/99-99-11-05-02-25 скарги позивачки залишені без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Не погодившись з такими рішеннями відповідача, позивачка звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Так, згідно п. 1 ч.1 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 2 Закону №2464-VI визначено, що дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VІ).

Відповідно до п. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у п.п. 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У разі донарахування контролюючим органом за результатом перевірки своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску застосовуються відповідні штрафні санкції (ч.3 ст. 9 та ч.11 ст. 25 Закону №2464-VІ).

Так, судом установлено, що підставою для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 2 864, 00 грн згідно рішення від 13.11.2018 № слугувало донарахування контролюючим органом єдиного внеску у розмірі 14 322, 00 грн на підставі висновку акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн шляхом безпідставного формування витрат на вказану суму.

Надаючи оцінку вказаному висновку контролюючого органу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VІ базою нарахування єдиного внеску є сума доходу, отримана від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено перелік витрат на які зменшується загальний оподатковуваний доход для визначення об`єкту оподаткування, а саме:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2016 році задекларовано витрати на загальну суму 538 093,96 грн, понесені у зв`язку із виконання зобов`язань за наступними договорами, а саме з ТОВ «КОНСАЛТ СЕРВИС» про надання послуг від 01.08.2016 №1, з ТОВ «РЕНАСІМЕНТО» про надання послуг від 12.09.2016 №01092016 та поставки від 12.09.2016 №04-09-2016, з ФОП ОСОБА_2 щодо оренди приміщень від 10.08.2016 №2.

В акті перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 зафіксовано надання ФОП ОСОБА_1 до перевірки у відповідь на запит контролюючому органу документів щодо здійснення господарської діяльності за 01.01.2016 по 31.12.2016. Проаналізувавши такі документи, відповідач дійшов висновку про безпідставне включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат у 2016 році зобов`язань за вказаними договорами з огляду на відсутність розрахункових документів, які підтверджують понесення таких витрат позивачем, а також у зв`язку із недекларуванням доходів у 2016 році вказаними контрагентами ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, стверджуючи про правомірність включення до складу витрат у 2016 році зобов`язань за вказаними договорами на суму 538 093,96 грн, позивач зазначає, що факт реальності вказаних господарських відносин відповідач не ставить під сумнів, в акті перевірки відсутні посилання на первинні документи та не надана оцінка таким документам.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (П(С)БО 16) (далі - (П(С)БО 16).

Згідно п. 6 П(С)БО16 витратами звітного періоду визнаються або зменшенняактивів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п. 7 П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів. У податковому обліку витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Нарахування платником податку (покупцем) у звітному періоді витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, в момент їх виникнення, та несплата цим платником коштів постачальнику товару до кінця звітного періоду - року не є підставою для висновку про протиправність формування таких витрат, а також підставою для їх зменшення шляхом виключення з податкового обліку.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Судувід 21.07.2020 у справі №815/5842/15, у разі підтвердження первинними документами реально вчинених господарських операцій нараховані у звітному періоді, в якому вони були здійснені, незалежно від дати сплати грошових коштів, витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування цього звітного періоду, є правомірними.

З урахуванням наведеного та з огляду на відсутність зауважень відповідача до первинних документів, які позивач надала до перевірки для підтвердження реальності вчинення господарських операцій за вказаними договорами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обґрунтовано віднесено до складу витрат у 2016 році зобов`язання за вказаними договорами на загальну суму 538 093,96 грн щодо яких позивач не провів розрахунків з контрагентами.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, суд відхиляє доводи відповідача щодо недекларування вказаними контрагентами ФОП ОСОБА_1 відповідних доходів у 2016 році, адже такі дій свідчить виключно про недотримання податкового законодавства контрагентами позивача та безпосередньо не можуть створювати негативних наслідків для позивача.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про протиправність та необхідність скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.11.2018 №.

Також, судом установлено, що підставою для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170, 00 грн згідно рішення від 13.11.2018 № слугував висновок акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, а саме звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік поданий вчасно, але не за встановленою формою.

Згідно пп. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю

Пункт 7 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI визначає, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Разом з цим, як в акті перевірки, так і в апеляційній скарзі, відсутній аналіз поданого позивачем звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, а також не зазначено яким чином та у якій частині такий не відповідає встановленій формі.

Як правильно наголосив суд першої інстанції, констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акту перевірки).

Наведене є порушенням пункту 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745 (Порядок №727), згідно якого факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок відповідача про невідповідність встановленій формі поданого позивачем звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік не обґрунтований, що виключає можливість застосування штрафних санкції на підставі такого висновку, а отже свідчить про протиправність та необхідність скасування рішення від 13.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464-VI.

Отже, ці та інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова