Справа № 380/17402/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/17402/22 пров. № А/857/2714/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі №380/17402/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду Україниу Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Гулик А. Г.,

час ухвалення рішення 17 січня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду Україниу Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду Україниу Волинській області №38 від 24 листопада 2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком з 19 листопада 2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №38 від 24 листопада 2021 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з дня звернення за призначенням пенсії з 19 листопада 2021 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року, з 01 січня 2006 року по 05 травня 2008 року, оскільки за вказаний період відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Таким чином, оскільки у позивача на дату звернення за призначенням пенсії за віком необхідного страхового стажу не було, тому відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачу. Крім того, покликається на дискреційні повноваження пенсійного орану. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за спірні періоди у районах Крайньої Півночі не є підставою для позбавлення його права на призначення пенсії, так як він не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Вказує, що досягнув пенсійного віку та має достатній страховий стаж. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №38 від 24 листопада 2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі від 15.01.1993, громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.

Страховий стаж позивача становить 18 років 12 місяців 18 днів (з урахуванням кратності 1,5 - 19 років 7 місяців 18 днів).

До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року (згідно з довідкою №ЗФ9177-исх від 03.09.2021), з 01 січня 2006 року по 05 травня 2008 року (згідно з довідкою №ЗФ9177-исх від 04.03.2021) з підстав відсутності інформації про сплату роботодавцем страхових внесків.

Вважаючи, що має право на зарахування спірних періодів до страхового стажу, позивач звернувся у суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року, з 01 січня 2006 року по 05 травня 2008 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 24 листопада 2021 року №38 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасування, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу позивача вищевказані період роботи та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 19 листопада 2021 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За змістом п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з п.4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у спірний період, а саме: з 01 грудня 1999 року (спірним є період з 01 січня 2004 року) по 01 травня 2005 року працював оглядником-ремонтником цеху рухомого складу Норільської залізної дороги у ВАТ «Норільська гірнича компанія» Заполярна філія; з 01 травня 2005 року до 05 травня 2008 року працював оглядником-ремонтником вагонів ПТО станції «Комсомольська» дільниці технічного обслуговування вагонів цеху рухомого складу Норільської залізної дороги у ВАТ «Гірничо-металургійна компанія «Норільський нікель», що підтверджується записами у трудовій книжці та архівними довідками Норільського комбінату, і цей факт сторонами не заперечується.

При цьому, ГУ ПФУ у Волинській області 24 листопада 2021 року прийняло рішення №38, яким відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року (згідно з довідкою №ЗФ9177-исх від 03.09.2021), з 01 січня 2006 року по 05 травня 2008 року (згідно з довідкою №ЗФ9177-исх від 04.03.2021) з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків дол Пенсійного фонду російької федерації (а.с. 23).

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні докази того, що у вказаний період позивач був працевлаштованим та отримував заробітну плату на підприємствах. Вказане підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та архівних довідках. Крім того, будь-яких посилань на невідповідність довідок чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення періоду роботи з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року, з 01 січня 2006 року по 05 травня 2008 року до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірного періоду.

Крім того, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на зарахування спірних періодів до страхового стажу, оскільки такі обставинb виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19 листопада 2021 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.1 Тимчасової Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення з заявою 19 листопада 2021 року у пенсійний фонд для призначення йому пенсії досяг 55 річного віку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії становить 18 років 12 місяців 18 днів (з урахуванням кратності 1,5- 19 років 7 місяців 18 днів) (а.с.23).

Матеріалами справи стверджується проходження ним військової служби у період з 09 травня 1984 по 15 травня 1986 року(а.с.12 - 12-зворот).

Також за наслідками розгляду цієї справи, судом визнано за позивачем право на зарахування періодів роботи з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року, з 01 січня 2006 року по 05 травня 2008 року до загального стажу роботи.

Враховуючи вищенаведене, страховий стаж ОСОБА_1 становить більше 25 років, тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача достатнього страхового стажу, та, відповідно, права на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є безпідставними.

Колегія суддів не може залишити поза увагою покликання апелянта на дискреційні повноваження пенсійного органу, разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії за наявності умов, необхідних для її призначення (досягнення пенсійного віку, достатність страхового стажу), не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Крім того, п.1 ч.1 ст.45 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 19 листопада 2021 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з дня звернення за пенсією, а саме: з 19 листопада 2021 року.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року, з 01 січня 2006 року по 05 травня 2008 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 24 листопада 2021 року №38 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасування, і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу позивача вищевказані період роботи та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 19 листопада 2021 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі №380/17402/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 30 травня 2023 року.