Справа № 120/10300/22
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10300/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

30 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Міровського В.А.,

представника відповідача: Франчука Я.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницький олійножировий комбінат" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Вінницький олійножировий комбінат" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 07 вересня 2022 року, №1 від 07 вересня 2022 року, №1 від 07 вересня 2022 року.

Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Вінницький олійножировий комбінат" судовий збір в розмірі 24810,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідачем зазначено, що під час перевірки, встановлено, що позивач переробив власну сировину (соняшник у кількості 2761,583 тон) в олію, шрот та лушпиння. Проте, на запит посадових осіб податкового органу, позивачем не надано детальний аналіз відображення втрат в бухгалтерському обліку за грудень 2021 року та згідно даних Єдиного державного реєстру податкових накладних зареєстровані податкові накладні на суму втраченої сировини, яка не використана у виробництві - відсутні.

Стосовно дотримання вимог податкового законодавства позивача з ТОВ "Дубов`язівський елеватор" та ТОВ "Вагонкомплектсервіс" апелянт вказав, що проведені між ними господарські операції мають ознаки безтоварних, оскільки провівши детальний аналіз даних придбання товарів/послуг в ТОВ "Дубов`язівський елеватор" та ТОВ "Вагонкомплектсервіс" встановлено відсутність легального джерела походження товарів/послуг, відсутність придбання відповідного товару/сировини, відсутність достатньої кількості необхідних трудових ресурсів у контрагента, майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності. Тобто встановлено формування активу з джерела невідомого походження від контрагентів-постачальників, з легалізацією використання його документів. Також зазначено, що наданні до перевірки платіжні доручення не завірені підписами та печаткою банка.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №81 від 18.02.2022 року посадовими особами Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Вінницький олійножировий комбінат".

За результатами проведеної перевірки Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства "Вінницький олійножировий комбінат" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету №416/31-00-04-01-01-26/00373758 від 26.07.2022 року /том 1 а.с. 33-63/.

Перевіркою встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту "б" пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, підпункту "б" пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до відмови суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 10585241 грн., завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 2426275 грн. та завищенню від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 1112 грн.

В акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки №416/31-00-04-01-01-26/00373758 від 26.07.2022 року вказано:

- ПрАТ "Вінницький ОЖК" не складено і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на сировинні втрати під час переробки насіння соняшника, що призвело до заниження суми р. 4.3 Нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України за операціями, що оподатковуються за: ставкою 14% розділу І. Податкові зобов`язання та р. 19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ 111387 грн.;

- на відсутність легального джерела походження товарів/послуг, відсутність придбання відповідного товару/сировини, відсутність достатньої кількості необхідних трудових ресурсів у контрагента з ТОВ "Дубов`язівський елеватор", майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності, тобто встановлення формування активу з джерела невідомого походження від контрагентів-постачальників, з легалізацією використання його документів, встановлення проведення операцій з реалізації товарів/послуг в адресу ПрАТ "Вінницький ОЖК" при відсутності легального (законного) джерела їх походження;

- на відсутність легального джерела походження товарів/послуг, відсутність придбання відповідних послуг, відсутність достатньої кількості необхідних трудових ресурсів у контрагента ТОВ "Вагонкомплектсервіс", майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності, тобто встановлено формування активу з джерела невідомого походження від контрагентів-постачальників, з легалізацією використання його документів, встановлено проведення операцій з реалізації товарів/послуг в адресу ПрАТ "Вінницький ОЖК" при відсутності легального (законного) джерела їх походження;

- ПрАТ "Вінницький ОЖК" до перевірки надано копії платіжних доручень, не завірених банківською установою та не можуть підтвердити факт сплати.

Не погоджуючись із актом про результати документальної позапланової перевірки 17.08.2022 року ПрАТ "Вінницький ОЖК" подано заперечення до акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки №416/31-00-04-01-01-26/00373758 від 26.07.2022 року /том 1 а.с. 64-91/.

Однак, 07.09.2022 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкові повідомлення-рішення №1, №1 та №1 /том 1 а.с. 22-23, 25-26, 28-29/.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями №1, №1 та №1 від 07.09.2022 року, ПрАТ "Вінницький ОЖК" подано до Державної податкової служби України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення /том 1 а.с. 98-123/.

Втім, 16.11.2022 року за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення №14638/6/99-00-06-01-02-06, яким вирішено податкові повідомлення-рішення №1, №1 та №1 від 07.09.2022 року залишити без змін, а скаргу без задоволення /том 1 а.с. 124-130/.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №1, №1 та №1 від 07 вересня 2022 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно зі статтею 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 139.1.9 пунктом 139.1 статті 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За положеннями пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Як свідчать матеріали справи, податковим органом поставлено під сумнів та не підтверджено реальність вчинення господарських операцій у взаємовідносинах ТОВ "Дубов`язівський елеватор" із ТОВ "Вагонкомплектсервіс".

Верховний Суд у постанові від 01 березня 2023 року №120/1010/20-а направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції у подібних правовідносинах вказав, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій позивача із ТОВ "Дубов`язівський елеватор" судом встановлено наступне.

09.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор" (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Вінницький олійножировий комбінат" (виконавець) укладено договір на переробку соняшнику на давальницьких умовах №785/21 /том 2 а.с. 68-78/.

Відповідно до пункту 2.1. Договору виконавець зобов`язується виготовити продукцію із сировини замовника у строки та на визначених у Договорі умовах, а замовник зобов`язується поставити виконавцю сировину та оплатити виконавцеві надані послуги по переробці сировини та інші послуги, які можуть виникнути у технологічному процесі.

01 грудня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "Вінницький олійножировий комбінат" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор" (постачальник) укладено контракт на поставку продукції №011221 /том 2 а.с. 119-122/.

У порядку та на умовах, передбачених даним Контрактом, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця шрот соняшниковий тостований гранульований українського походження (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного контракту (п. 1.1. Контракту).

Відповідно до пункту 3.3. сума Контракту орієнтовно становить 12000000,00 (дванадцять мільйонів гривень) +/- 10%, в тому числі ПДВ 20% - 2000000,00 грн.

У пункті 4.1. вказано, що постачальник поставляє товар на умовах DAP - порт Південний (ІНКОТЕРМС-2010):

- Одеська обл., м. Южне, вул. Комунальна, 3-А - у випадку постачання товару автотранспортом, або

- ст. Чорноморська - експорт Одеської з/д (для ТОВ "ТІС")(403002) - у випадку поставки товару залізницею,

в обох випадках разом йменується - пункт призначення.

Пунктами 4.2.-4.8. передбачено, що товар поставляється в пункт призначення з подальшим завантаженням у водний транспортний засіб за рахунок покупця.

Товар повинен супроводжуватися такими документами: транспортна накладна, ветеринарне свідоцтво Форма-2, сертифікат (посвідчення) якості. У випадку якщо оригінали ветеринарних свідоцтв Форма-2 та/або сертифікатів (посвідчень) якості не було відправлено з транспортним засобом, оригінали даних документів передаються постачальником кур`єрською доставкою на адресу згідно інструкцій покупця.

Строк поставки товару з 01.12.2021 року по 17.12.2021 року включно. Товар за даним Контрактом поставляється партіями.

Остаточна кількість (вага) кожної окремої партії товару визначається згідно з кількістю, зазначеною у транспортній накладній такої партії.

Право власності на кожну окрему партію товару виникає у покупця з дати 100% оплати партії товару.

Датою поставки кожної окремої партії товару вважається дата підписання сторонами двостороннього акту приймання-передачі товару, який видається на дату вивантаження товару згідно транспортної накладної.

Перехід всіх ризиків втрати та/або пошкодження (псування) кожної окремої Партії Товару переходить до покупця з дати поставки такої партії товару.

Згідно з пунктом 5.1. оплату за кожну окрему партію товару, яка поставляється за даним контрактом, покупець проводить в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки відповідної партії товару при умові виконання Постачальником пунктів 7.1. та 7.2. даного Контракту.

Приймання товару по кількості проводиться на терміналі, за кількістю вказаною в транспортній накладній (п. 6.1. Контракту).

Відповідно до пунктів 7.1.-7.3. Контракту постачальник зобов`язується передати покупцеві наступні документи: двосторонній акт примання-передачі товару (оригінал); видаткова накладна на товар, оформлена на дату поставки товару; довіреність покупця своєму представнику на отримання товарно-матеріальних цінностей (відповідної партії товару).

Постачальник зобов`язується зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності із статтею 201. Податкового кодексу України та скласти їх в момент виникнення податкових зобов`язань у відповідності до статті 187 Податкового кодексу України. В податковій накладній в обов`язковому порядку окремим рядком має бути вказано код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Постачальник гарантує покупцеві, що: постачальник є власником товару та має право розпоряджатися товаром, в тому числі відчужувати його; товар не знаходиться у заставі, в т.ч. податковій, відсутні будь-які діючі зареєстровані та не зареєстровані заборони (арешти) або інші обтяження товару; треті особи не мають жодних прав чи вимог щодо товару; операція з постачання товару за даним Контрактом підлягає оподаткуванню податком на додану вартість за основною ставкою.

Пунктом 10.1. вказано, що даний Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 25.03.2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Контрактом.

Відповідно до пункту 10.7. після укладення та виконання даного Контракту кожна сторона зобов`язується на перше прохання іншої сторони надати стороні, що запитує, чи контролюючому органу копії документів, необхідних для зустрічних перевірок (звірок) постачальника або покупця, а щодо постачальника - також копії документів, що підтверджують правомірність набуття у власність товару постачальником на момент поставки товару за даним Контрактом.

Із акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки №416/31-00-04-01-01-26/00373758 від 26.07.2022 року вбачається, що у контролюючого органу виникли сумніви щодо наявності у ТОВ "Дубов`язівський елеватор" достатньої кількості придбаного соняшнику для подальшої переробки та реалізації готової продукції "шрот соняшниковий тостований (гранульований)" в адресу ПрАТ "Вінницький ОЖК".

Для спростування вказаного, ПрАТ "Вінницький ОЖК" враховуючи пункт 10.7. Контракту, звернулось до ТОВ "Дубов`язівський елеватор" із запитом №32/778 від 09.08.2022 року /том 1 а.с. 191/ у якому просили надати інформацію та документальне підтвердження легального джерела походження шроту соняшникового тостованого гранульованого, поставленого ПрАТ "Вінницький ОЖК" за Контрактом на поставку продукції №011221 від 01.12.2021 року, укладеним між підприємствами, а також, наявність у ТОВ "Дубов`язівський елеватор" достатньої кількості необхідних трудових ресурсів для здійснення такої господарської діяльності.

У відповідь на запит, ТОВ "Дубов`язівський елеватор" направлено в адресу позивача лист з первинними документами, що підтверджують походження шроту соняшникового тостованого гранульованого.

Зокрема зазначено, що ТОВ "Дубов`язівський елеватор" у період з вересня по грудень 2021 року було закуплено понад 30000 тон насіння соняшника високоолеїнового, 5000 тон соняшнику некласного, який було перероблено на давальницьких умовах на ПрАТ "Вінницький ОЖК", з якого було отримано понад 12000 тон олії соняшникової високоолеїнової, 2100 тон олії соняшникової, а також понад 12000 тон шроту.

Відтак, сировина була придбана в достатній кількості, переробка здійснена на давальницьких умовах з використанням об`єктів оподаткування, які необхідні для досягнення економічної мети відповідно до специфіки господарської діяльності з виробництва олії.

На підтвердження наведеного ТОВ "Дубов`язівський елеватор" надано:

- копії залізничних накладних на переміщення шроту соняшникового /том 1 а.с. 208-213/;

- копії товарно-транспортних накладних на перевезення шроту соняшникового /том 1 а.с. 214-215/;

- копії актів приймання-передачі соняшника для виробництва шроту /том 1 а.с. 216-250, том 2 а.с. 1-40/;

- копії складських квитанцій на зерно /том 2 а.с. 41-67/.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вказані первинні документи в повній мірі підтверджують наявність у ТОВ "Дубов`язівський елеватор" достатньої кількості соняшнику для подальшої переробки та реалізації готової продукції "шрот соняшниковий тостований (гранульований)" в адресу ПрАТ "Вінницький ОЖК".

На підтвердження здійснення господарських операцій згідно контракту на поставку продукції №011221 від 01 грудня 2021 року та договору на переробку соняшнику на давальницьких умовах №785/21 від 09.09.2021 року позивачем надано до суду першої інстанції копії наступних документів:

- видаткові накладні №199 від 05.12.2021 року, №201 від 09.12.2021 року, №202 від 10.12.2021 року, №200 від 08.12.2021 року, які підтверджують передачу шроту соняшникового тостованого гранульованого українського походження /том 2 а.с. 85, 88, 130, 132/;

- специфікації №1, №3, №4, №2 до Договору поставки №011221 від 01.12.2021 року /том 2 а.с. 86, 89, 91, 123/;

- акти приймання-передачі шроту соняшникового тостованого гранульованого українського походження від 08.12.2021 року, від 10.12.2021 року, від 09.12.2021 року, від 05.12.2021 року, які підтверджують, що покупець оглянув і перевірив товар, претензії щодо кількості та якості відсутні /том 2 а.с. 87, 90, 131, 133/;

- акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) №1095 від 14.11.2021 року, №1102 від 17.11.2021 року, №1116 від 20.11.2021 року, №1136 від 23.11.2021 року, №1153 від 28.11.2021 року, №1098 від 16.11.2021 року, №1102 від 17.11.2021 року, №1066 від 10.11.2021 року, 1079 від 11.11.2021 року, №1081 від 12.11.2021 року, 1095 від 14.11.2021 року, які підтверджують переробку соняшнику в олію соняшникову високоолеїнову нерафіновану, шрот соняшниковий тостований (гранульований), фуз олійний /том 2 а.с. 92, 94, 96, 98, 100, 102, 104, 106, 108, 110, 112/;

- бухгалтерську документацію, яка відображає взаємовідносини в розрізі правочинів, де показано рух коштів та товару /том 2 а.с. 114-116, 134-135/;

- товарно-транспортні накладні №8677 від 26.11.2021 року, №8636 від 26.11.2021 року, які підтверджують доставку шроту соняшникового /том 2 а.с. 117, 118/;

- реєстри випуску шроту соняшникового тостованого (гранульованого) /том. 5 а.с. 63, 73/;

- акти приймання складом готової продукції, напівфабрикатів та відходів, які підтверджують отримання шроту соняшникового тостованого (гранульованого) /том. 5 а.с. 64-72, 74-82/;

- акти внутрішнього переміщення олієнасіння /том 5 а.с. 83-91/;

- реєстри квитанцій на прийняте до переробки насіння /том 5 а.с. 92-185/;

- платіжні доручення №150, №151, №152, №124, №146, №103, №104, №89, які підтверджують оплату за шрот соняшниковий /том 2 а.с. 124-129/;

- залізничні накладні на переміщення шроту соняшникового /том 2 а.с. 136-144/;

- митні декларації форми МД-2 /том 2 а.с. 145-147/, рахунок-фактуру №1 від 10.01.2022 року /том 2 а.с. 149/ та електронно-транспортну накладну /том 2 а.с. 150-151/, які підтверджують факт реалізації шроту соняшникового тостованого гранульованого українського походження.

Таким чином, належними доказами підтверджено, що зазначені господарські операції призвели до зміни майнового стану кожного їх учасника та обумовлені рухом товарно-матеріальних цінностей.

Також, проведені господарські операції ПрАТ "Вінницький ОЖК" з ТОВ "Дубов`язівський елеватор" належним чином відображені у бухгалтерському та податковому обліку, звітності.

Стосовно взаємовідносин між ПрАТ "Вінницький ОЖК" та ТОВ "Вагонкомплектсервіс", то суд зазначає наступне.

03 січня 2020 року між ТОВ "Вагонкомплектсервіс" (виконавець) та ПрАТ "Вінницький ОЖК" (замовник) укладено договір №01/20_ВОЖК /том 5 а.с. 162-165/.

Відповідно до пункту 1.1. Договору виконавець зобов`язується, відповідно до цього Договору, на свій ризик та за завданням замовника виконати роботу (далі - робота) з планового виду ремонту цистерн, переводу на пробіг, переводу до харчової групи, подовження терміну служби вагонів (з внесенням в електронну базу обліку Укрзалізниці) власності замовника або орендованих замовником в іншого власника або якими замовник розпоряджається згідно до зобов`язань по іншим угодам (далі - вагонів), згідно Керівництва по деповському ремонту вагонів ЦВ-0017 та Керівництва по капітальному ремонту вагонів ЦВ-0016, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 2.1. передбачено, що замовник надає вагони виконавцю для виконання робіт за цим Договором, на коліях залізничної станції Знам`янка та інших депо, або іншої залізничної станції погодженої між виконавцем та замовником. Всі витрати, пов`язані з простоєм, передислокацією вагонів до подачі на колії депо та після повернення з ремонту на колії станції, та в разі не здійснення замовником передоплати, а також затримки вагонів на коліях залізничної станції через погодження сторонами нової вартості робіт, несе замовник. Зазначені у цьому пункті Договору витрати оплачуються Замовником, за окремим рахунком виконавця, протягом п`яти банківських днів з моменту отримання рахунку замовником.

Виконавець має право залучити до виконання даного Договору третіх осіб, при цьому виконавець несе повну відповідальність за дії таких осіб, як за свої власні (п. 2.6. Договору).

Згідно з пунктом 2.8. Договору ремонтонепридатні запасні частини, зняті з вагонів замовника при виконанні ремонту, є власністю замовника і повертаються виконавцем зі складанням відповідного акту здачі-приймання. Виконавець зобов`язаний за власний рахунок вивезти ремонтонепридатні запасні частини з території ремонтного депо (ВЧД), та доставити їх на територію замовника, на кінець року за умови якщо кількість бракованих деталей складає не менше 8 штук.

Відповідно до пункту 2.12. Договору виконавець після виконання обумовлених договором робіт зобов`язується оформити та надати замовнику: рахунок остаточний; повідомлення форми ВУ-36М, що підтверджує проведення робіт; два примірники підписаного зі своєї сторони акта виконаних робіт; довідки №2612, №2731.

У відповідності до пункту 4.1. Договору вартість робіт за одиницю ремонту є договірною, і визначається в Додатку №2, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що розрахунки за виконання робіт проводяться шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця в розмірі 100% попередньої оплати не пізніше 3 (трьох) банківських днів після отримання рахунка від виконавця. Остаточні розрахунки проводяться не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дня отримання рахунка від виконавця.

Із акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки №416/31-00-04-01-01-26/00373758 від 26.07.2022 року вбачається, що посадові особи контролюючого органу не змогли встановити та підтвердити ланцюг походження послуг з номенклатурою послуг з капітального ремонту вагонів № 77244200, № 77244374, №77253870, подовження терміну служби вагонів №77244200, №77244374, №77253870, деповський ремонт вагону №57241515 та реалізацію товарів: автозчеп б/в в кількості 3 шт., надресорні балки в кількості 3 шт., поглинальний апарат в кількості 1 шт., бокові рами в кількості 2 шт., колісні пари в кількості 2 шт. оформленні ТОВ "Вагонкомплектсервіс" та зареєстровані в адресу ПрАТ "Вінницький ОЖК".

На підтвердження здійснення господарських операцій ПрАТ "Вінницький ОЖК" з ТОВ "Вагонкомплектсервіс" позивачем надано до суду першої інстанцї:

- картку рахунку №631 за грудень 2021 року відповідно до Договору №01/20_ВОЖК /том 2 а.с. 171-177/;

- повідомлення форми ВУ-36М про прийняття вантажних вагонів №57241515, №77244374, №77244200, №77253870, №75053090 /том 2 а.с. 178-193/;

- акт №3 прийому виконаних робіт з деповського ремонту вагонів №57241515 та №51263986, акт №1 прийому виконаних робіт з капітального ремонту вагонів №77253870 та №54226345, акт №2 прийому виконаних робіт з капітального ремонту вагону №77244200, акт №4 прийому виконаних робіт з капітального ремонту вагону №77244374 /том 5 а.с. 36-39/;

- платіжні доручення №6155 №6166, №2832, №2831, №6235, №6238, №6239, які підтверджують факт оплати за отримані послуги з ремонту вагонів та запчастин до них /том 2 а.с. 194 - 198/;

- акти наданих послуг №891 від 16 грудня 2021 року та №875 від 15 грудня 2021 року, з яких вбачається, що виконавцем були виконані наступні роботи: деповський ремонт вагону №57241515, капітальний ремонт вагонів №77244374 та №77253870, подовження терміну служби вагонів №77244374 та №77553870, капітальний ремонт вагону №77244200, подовження терміну служби вагону №77244200 /том 2 а.с. 199-200/;

- аналіз рахунку №631 за грудень 2021 року /том 2 а.с.201/, звіти по проводках за грудень /том 2 а.с. 205-209/, оборонто-сальдова відомість по рахунку за 01 грудня 2021 року /том 2 а.с. 210/;

- видаткові накладні №878 від 09.12.2021 року, №876 від 09.12.2021 року, №877 від 09.12.2021 року, №874 від 15.12.2021 року, №890 від 16.12.2021 року, які підтверджують передачу автозчепів б/в в кількості 3 шт., поглинального апарату, надресорних балок у кількості 3 шт., бокових рам у кількості 2 шт., колісних пар у кількості 2 шт.;

- акти на списання основних засобів, акти огляду технічного стану основного засобу /том 5 а.с. 27-62/ з яких вбачається перелік запчастин, які необхідно було замінити у зв`язку із неможливістю їх подальшої експлуатації.

Під час розгляду справи досліджено вищезазначені докази та встановлено, що позивачем, на підставі проведених господарських операцій та їх документального оформлення в повному обсязі доведено факт реальності здійснених господарських операцій ПрАТ "Вінницький ОЖК" з ТОВ "Вагонкомплектсервіс".

Надаючи оцінку твердженням відповідача, що у позивача з січня 2021 року по грудень 2021 року, відсутня реєстрація податкових накладних на придбання вагонів та послуг з оренди вагонів №77253870, №57241515, №77244374, №77244200, відносно яких надавалися послуги з деповського ремонту, капітального ремонту та продовження строку служби, суд зазначає наступне.

У березні 2018 року ПрАТ "Вінницький ОЖК" було придбано у ТОВ "ЄВРАЗІЯ ПЛЮС" вагони №57182586, №51243020 та №57177412, що підтверджується договором купівлі-продажу рухомого складу №1503/18 від 22.03.2018 року /том 6 а.с. 13-14/, специфікацією до даного договору /том 6 а.с. 15/, актом приймання передачі №1 від 28.03.2018 року /том 6 а.с. 16/, податковою накладною №17 від 26.03.2018 року /том 6 а.с. 17/ та актом форми ВУ-70 на дані вагони /том 6 а.с. 19, 21, 23/.

Надалі, відбулася зміна їх номерів, а саме:

- вагону №57182586 присвоєний номер - №77244200;

- вагону №51243020 присвоєний номер - №77244374;

- вагону №51243020 присвоєний номер - №77253870.

Наведене підтверджується актами про нанесення восьмизначного номера на вагон від 08.10.2018 року, від 25.01.2019 року та від 08.01.2020 року /том 6 а.с. 18, 20, 22/.

Щодо вагону №57241515 слід зазначити, що даний вагон перебуває у власності підприємства ПрАТ "Вінницький ОЖК" з моменту створення юридичної особи, що підтверджується технічним паспортом вагона /том 6 а.с. 25/.

Таким чином, суд погоджується із твердженнями позивача, що в даному випадку не могла мати місце реєстрація будь-яких податкових накладних на придбання даних вагонів чи послуг з їх оренди, оскільки право власності на вищевказані вагони виникло у позивача до 2021 року.

Відтак, посилання відповідача в акті перевірки на відсутність реєстрації таких накладних в зазначений період, як на обставину, що підтверджує нереальність господарських операцій з деповського ремонту та продовження строку служби вагонів є безпідставними.

Стосовно тверджень апелянта, що платіжні доручення за грудень 2021 року не були завірені банком в якому обслуговується позивач, що стало підставою для висновку контролюючого органу про неможливість підтвердити факти оплати товарів/робіт/послуг у грудні 2021 року, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція № 22) безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Згідно з пунктом 10.1 Інструкції № 22 оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування.

Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", "телефонний банкінг", "платіжний застосунок" та інших систем дистанційного обслуговування.

Відповідно до 10.5 Інструкції № 22 під час здійснення розрахунків за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.

Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі "Допоміжні реквізити".

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 року №851-IV (далі - Закон № 851-IV) оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 851-IV юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Отже, чинним законодавством визначено, що електронний документ при наявності всіх необхідних реквізитів, підтверджує здійснення операцій на підставі такого документу. Підтвердження відповідності електронної форми платіжного доручення оригіналу, який розміщений в системі "Клієнт-Банк" не потребує його скріплення печаткою та підписом банку.

Судом досліджено подані позивачем платіжні доручення та встановлено, що такі містять обов`язкові реквізити, зокрема, вказані дата та номер таких платіжних доручень, найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суми цифрами; призначення платежу, дату одержання банком.

Крім того, з долучених до матеріалів справи копій платіжних доручень слідує, що на їх підставі банком платника проведено оплату контрагенту позивача за поставлені товари (надані послуги) відповідно до призначення платежу та у сумах, що зазначені у таких платіжних дорученнях.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №380/8259/20 від 06 грудня 2022 року.

Колегія суддів звертає увагу, що до заперечень на акт перевірки позивачем надавались платіжні документи засвідчені банком, однак дану обставину безпідставно не було взято до уваги, як при розгляді заперечень, так і при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень.

Податковим органом не наведено обґрунтованих мотивів щодо неврахування долучених позивачем до заперечень на акт перевірки матеріалів, якими спростовуються висновки зроблені під час проведення перевірки.

Стосовно доказів, які не надавались позивачем до перевірки, то суд враховує правові висновки Верховного Суду у постанові № 380/7319/21 від 26 січня 2023 року де суд касаційної інстанції вказав, що право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу із поданням учасником процесу нових доказів, що у протилежному випадку є обмеження судом предмету дослідження та призведе до неповноти дослідження й порушення справедливого судового розгляду.

Також колегія суддів Верховного Суду у вказаній вище постанові вказала, що вважає помилковим посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах ДПС, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нездійснення господарських операцій платників податків та про порушення саме позивачем податкового законодавства, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, не може слугувати підтвердженням нереальності господарської операції, оскільки така інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності.

Окрім того, в ході розгляду справи судом з`ясовувалось у представника відповідача, якими належними та допустимими доказами підтверджуються усі посилання на наявну податкову інформацію, оскільки контролюючим органом надано саме їй перевагу над первинними документами, що надавались позивачем.

Втім, жодних доказів стороною відповідача суду не надано та в судовому засіданні обмежились лише покликанням на зміст акту перевірки та лист Державного бюро розслідувань від 07.07.2022 року №10-6-04-11516.

Водночас, суд бере до уваги лист Державного бюро розслідувань від 07.07.2022 року №10-6-04-11516, однак як доказ правомірності висновків перевірки оцінює його критично, оскільки зміст листа не містить викладу фактичних обставин та конкретизованої інформації, фактів нереальності здійснених господарських операцій ПрАТ "Вінницький ОЖК" у взаємовідносинах з контрагентами.

Суд звертає увагу, що, відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, не надав жодних доказів на підтвердження викладених в акті перевірки обставин щодо не підтвердження факту здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, зокрема про не підтвердження поставки товару по ланцюгу постачання про відсутність трудових ресурсів та основних засобів для здійснення господарської діяльності.

При цьому, суд враховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №814/788/14, від 30 листопада 2018 року у справі №820/4698/17, від 14 лютого 2018 року у справі №804/15887/14, згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

Також слід наголосити, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

В постанові від 12 січня 2023 року по справі № 640/7945/20 Верховний Суд зазначив, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 березня 2023 року у справі №821/3484/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податку від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податку (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Висновок Верховного Суду, викладений, зокрема в постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19 категоричний: відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Отже, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аналогічна правова позиція висловлена 07 березня 2023 року Верховним Судом в рамках справи № 810/1754/18.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 у справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі №815/4992/16.

Суд зазначає, що, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

З наведеного вище видно, що податкова інформація про порушення допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Безпідставними є доводи податкового органу про відсутність у контрагентів позивача легального джерела походження товарів/послуг, відсутність придбання відповідного товару/сировини, відсутність достатньої кількості необхідних трудових ресурсів у контрагента, майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності, з огляду на те, що жодного доказу суду на підтвердження цієї інформації відповідачем не надано, як і не доведено неможливості контрагентів укладати договори в межах своєї господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання з метою виконання зобов`язань перед товариством (позивачем у справі).

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Стосовно висновків контролюючого органу, що ПрАТ "Вінницький ОЖК" не складено і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на сировинні втрати під час переробки насіння соняшника, що призвело до заниження суми р. 4.3 Нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України за операціями, що оподатковуються за: ставкою 14% розділу І. Податкові зобов`язання та р. 19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ 111 387 грн., суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 11.09.2009 року № 656 затверджено Порядок обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі (далі - Порядок № 656).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 даний порядок встановлює організацію та ведення первинного обліку олійно-жировими підприємствами, їх структурними підрозділами, іншими виробництвами незалежно від форм власності і господарювання, що здійснюють переробку олійної і жирової сировини та виробляють олію, маргаринову продукцію, майонез та соуси з використанням олій, миловарну продукцію та інші види олійно-жирової продукції.

У Додатку 27 до Порядку наведена форма Виробничого звіту олієзаводу (Форма 23), що складається за результатами переробляння олійної культури і відображає повну інформацію щодо кількісних та якісних показників сировини та отриманої готової продукції, в тому числі, кількісні показники виходу: олії, шроту (макухи), лушпиння, сировинні втрати.

Пунктом 2.25 Порядку зазначено, що терміни "загальні втрати", "втрати олії в шроті (макусі) лушпинні" буквально не відповідають цим поняттям. Втрати олії в шроті (макусі), втрати олії в лушпинні є тією частиною олії, яка не витягується (а не втрачається) з насіння. До втрат як таких належать невраховані втрати. "Сировинні втрати" показують зміну ваги насіння за рахунок зменшення вмісту сміття і вологи в процесі виробництва. Наведені терміни міцно ввійшли в практику олійно-жирової галузі, і тому, незважаючи на їх умовність, вони зберігаються і в цьому Порядку.

Таким чином, сировинні втрати є тією частиною сировини і матеріалів, яка безповоротно втрачається в процесі отримання продукту.

Пунктом 12.8. Порядку встановлено, що облік давальницької сировини в складах і у виробництві здійснюється в тому самому порядку, що і облік купованої (власної) сировини. Витрати давальницької сировини на виробництво визначаються з урахуванням природного убутку, втрат, відходів, передбачених технічними умовами і іншими нормативними документами, а також з урахуванням утворення фузів.

При цьому, величина технологічних відходів і втрат обумовлена технічним рівнем технологічного обладнання та якісними характеристиками матеріальних ресурсів.

Отже, при здійснені виробничого процесу переробки сировини існують й інші втрати, які не можуть контролюватись позивачем та пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини.

Наявність таких втрат відображено ПрАТ "Вінницький ОЖК" у відповідних Виробничих звітах (Форма № 23) /том 1 а.с. 157-162/.

Позивачем було надано виробничі звіти за грудень 2021 року, складені за результатами перероблення олійної культури і в яких відображено інформацію щодо кількісних та якісних показників сировини та отриманої готової продукції, в тому числі кількісні показники виходу: олії, шроту (макухи), лушпиння, сировинні втрати (1,10%, 1,44%, 2,28%).

Отже, згідно з Виробничими звітами сировинні втрати в процесі переробки склали 1,10%, 1,44% та 2,28%.

Таким чином, суд погоджується із позицією позивача, що ПрАТ "Вінницький ОЖК" під час технологічного процесу переробки насіння соняшнику з кінцевим виходом - олії, шроту (макухи) та лушпиння, відбулися сировинні втрати, тобто ті, які безповоротно втрачаються у процесі технологічної переробки олійної сировини, зокрема за рахунок зменшення вмісту вологи в процесі виробництва.

Судом також встановлено, що згідно Звіту про дослідну роботу Українського науково-дослідного інституту олії та жирів Національної академії аграрних наук України від 02.06.2020, величина сировинних витрат не є постійною величиною, вона змінюється в залежності від якості вхідної сировини, напівфабрикатів та готової продукції, якості пари та інших технологічних параметрів.

При вирішенні даного питання суд враховує правові висновки Верховного Суду у постанові №440/7141/20 від 19 січня 2023 року де вказано, що при здійсненні виробничого процесу переробки сировини існують втрати, які не можуть контролюватись позивачем та пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини. У процесі виробництва готової продукції (олії) втрату (убуток) вологи з сировини (насіння соняшника) внаслідок її переробки слід розглядати як невід`ємну частину звичайного технологічного процесу. Втрату вологи у процесі виробництва готової продукції, в межах відповідних гранично допустимих норм, не можна розглядати як втрату сировини (насіння соняшника), що зумовлює необхідність обчислення платником податку податкових зобов`язань зі сплати ПДВ.

А тому, сировинні втрати, які утворилась в результаті переробки давальницької сировини, є невід`ємною частиною виробничого (технологічного) процесу виготовлення олії та пов`язані із здійсненням господарської діяльності Товариства, а тому в останнього не виникло обов`язку щодо визначення податкових зобов`язань з ПДВ на такі сировинні втрати на підставі підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. Відповідно відсутній і обов`язок щодо складення та реєстрації в ЄРПН відповідних податкових накладних.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 440/4066/21 від 28 лютого 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №1, №1 та №1 від 07 вересня 2022 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 травня 2023 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.