Справа № 460/24640/22
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2023 року м. Рівне №460/24640/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Греська О.Р за участю секретаря судового засідання Гук О.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Губар В.Є.,

відповідача: представники Стяжкіна І.С., Піяка П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Городищенська виправна колонія (№96)"
про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певний дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96) (далі відповідач), за змістом якого просив:

- визнати протиправними дії відповідача при утриманні в період з 22.06.2022 до 06.07.2022 у карцері, а саме: які полягають у не забезпеченні індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою, у використанні відеокамери під кутом, що охоплює санітарний вузол та поводженні, що принижує гідність позивача, у створенні житлово-побутових умов, що не відповідають правилам санітарії та гігієни;

- зобов`язати відповідача при триманні у карцері утриматися від вчинення дій, які полягають у не забезпеченні індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою, у використанні відеокамери під кутом, що охоплює санітарний вузол та поводженні, що принижує гідність позивача, у створенні житлово-побутових умов, що не відповідають правилам санітарії та гігієни.

Ухвалою суду від 15.08.2022 позовна заява залишалася без руху.

Ухвалою суду від 29.08.2022 позовну заяву повернуто на підставі п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі №460/24620/22 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 08.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не дотримано вимог чинного законодавства України щодо належного утримання засудженого у карцері. Зокрема, позивач та його представник зазначили, що в порушення абз. 3 ч. 11 ст. 134 КВК та абз. 2 п.6 р.ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила) ОСОБА_1 не забезпечено індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою; в порушення абз. 3 ч. 1 ст. 8 КВК та абз. 15 п. 8 р.V Порядку відеокамери використовувалися під кутом, що охоплює санітарний вузол; в порушення ч. 1 ст. 115 КВК та п. 1, 4 р. ХХІІ Правил - житлово-побутові умови не відповідали правилам санітарії та гігієни.

Відповідач у відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, представник відповідача зазначив, що при утриманні засудженого ОСОБА_1 в період з 22.06.2022 до 06.07.2022 у карцері були дотримані та надані всі для цього належні умови. При цьому, відповідач звернув увагу суду на те, що під час утримання засудженого у карцері останній був забезпечений індивідуальним спальним місцем без обмеження у часі у горизонтальному положенні.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що твердження відповідача щодо забезпечення позивача індивідуальним спальним місцем без обмеження у часі у горизонтальному положенні суперечить результатам перевірки, наведеним у листі від 04.08.2022 Рівненської окружної прокуратури. Також у відповіді на відзив позивач вказав, що акти обстеження ізолятору не можуть слугувати доказами справності сантехнічного обладнання.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач не спростував доводів позивача, а тому позов підлягає до задоволення.

Ухвалою суду від 04.01.2023 визнано заяву про відвід судді Греська О.Р. необґрунтованою та передано справу для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 06.01.2023 у задоволенні заяви про відвід судді Греська О.Р. відмовлено.

Ухвалою суду від 12.01.2023 заяви (клопотання) представника ОСОБА_1 щодо огляду доказів за місцезнаходженням, виклику свідків та допиту позивача як свідка, розгляду справи в загальному позовному провадженні задоволено частково:

- витребувано у Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96) запис з камер відеоспостереження, зроблених у період утримання засудженого ОСОБА_1 з 22.06.2022 по 06.07.2022 у карцері;

- долучено до матеріалі справи лист Рівненської обласної прокуратури від 04.08.2022 за вих. №50-62-2853-22.

- у задоволенні решти вимог заяв (клопотань) відмовлено.

Ухвалою суду від 15.03.2023 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено розгляд справи на 03.04.2023.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав з підстав,

викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач засуджений до довічного позбавлення волі, з 11.07.2021 відбуває міру покарання в Державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)».

22.06.2022 відповідачем прийнято постанову про поміщення засудженого в карцер установи виконання покарань. Зі змісту даної постанови вбачається, що засуджений ОСОБА_1 , 1979 року народження, 09.06.2022 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось в умисному завданні шкоди державному майну (пошкодження камери системи відеоспостереження та приведення її у непридатний для подальшого використання стан). Правові підстави застосування технічних засобів нагляду та контролю, які регламентуються ст.103 КВК України, засудженому ОСОБА_1 доведено під підпис.

Довідкою Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96) від 23.12.2022 підтверджується, що позивач під час відбування дисциплінарного стягнення у виді поміщення в карцер з 22.06.2022 по 06.07.2022 утримувався в камері карцеру №13.

У довідці Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) від 30.12.2022 зазначено, що під час відбування дисциплінарного стягнення відповідно до розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань засуджений ОСОБА_1 був забезпечений індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі надавались тільки під час сну, верхній одяг на час виходу з приміщення. Індивідуальне спальне місце надавалося без обмеження в часі в горизонтальному положенні.

Вважаючи, що адміністрація установи при триманні в карцері допустила порушення норм кримінально-виконавчого законодавства, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (ч.3 ст.63 Конституції України).

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими визначається Кримінально-виконавчим кодексом України (далі КВК України).

Згідно з ст.3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Статтею 5 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Відповідно до ч.2 ст.7 КВК України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 КВК України засуджені зобов`язані:

виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації;

ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених;

з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Статтею 107 КВК України визначені права і обов`язки засуджених до позбавлення волі.

Частиною 3 статті 107 КВК України встановлено, що засуджені зобов`язані дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня.

Так, згідно з ч.1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення, а саме: поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб.

Згідно зі статтею 134 КВК України, яка регламентує порядок застосування заходів стягнення до осіб, позбавлених волі, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого (ч.1 ст.134 КВК України).

Наказом Міністерства юстиції від 28.08.2018 №2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), які регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі та є обов`язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Згідно з п.3 розділу 2 Правил засуджені, зокрема, зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.

Утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням.

Відповідно до п.4 розділу 2 Правил засудженим забороняється, зокрема, умисно завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну.

Судом встановлено, що 09.06.2022 позивач допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось в умисному завданні шкоди державному майну (пошкодження камери системи відеоспостереження та приведення її у непридатний для подальшого використання стан).

У зв`язку з чим, відповідачем прийнято постанову про поміщення засудженого в карцер установи виконання покарань.

У позовній заяві, позивач вказує, що під час перебування в карцері його не забезпечено індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою, створено житлово-побутові умови, які не відповідають правилам санітарії та гігієни, а також встановлено установою у карцері відеокамери під таким кутом, який охопив санітарний вузол та дозволив фіксувати справляння природніх потреб, що є принизливим та зневажає людську гідність та є порушенням порядку відбування покарання.

З цих підстав позивач звернувся до Рівненської окружної прокуратури з відповідним зверненням.

З метою перевірки доводів, викладених у зверненні позивача, заступником керівника Рівненської окружної прокуратури здійснено перевірку щодо можливого порушення прав ОСОБА_1 адміністрацією установи виконання покарань.

На запит Рівненської окружної прокуратури відповідачем надано відповідь від 01.08.2022 №17/2062 у якій зазначено, що Кримінально-виконавчим законодавством України та нормативними документами Міністерства юстиції України законодавчо не врегульовано порядок відкривання спальних ліжок в денну пору доби у камері карцеру установи виконання покарань. Однак, переслідуючи мету розширення правового статусу засуджених, керівництвом установи прийнято рішення спальні ліжка в карцері не тримати у вертикальному положенні.

За результатами перевірки Рівненською окружною прокуратурою листом від 04.08.2022 №50-62-2853-22 повідомлено позивача про те, що відповідно до абзацу 2 пункту 6 розділу 21 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 у ДІЗО, карцері або ПКТ (ОК) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки під час сну, верхній одяг на час виходу з приміщення. Разом з тим, всупереч зазначеним вимогам спальне місце не забезпечено, оскільки останнє зберігалося у вертикальному положенні.

Відповідно до ч.11 ст.134 КВК України у дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки на час сну, верхній одяг - на час виходу з приміщення.

Така ж за змістом норма закріплена у абзаці другому пункту 6 розділу XXI Правил.

Отже, наведеними нормами чинного законодавства передбачено обов`язок установи забезпечити позивача у карцері спальним місцем без обмеження у часі та постільними речами з обмеженням у часі (на час сну).

Однак, під час утримання позивача у карцері такий обов`язок відповідачем не виконано, оскільки спальне місце зберігалося у вертикальному положенні, що сукупно підтверджується наявним у матеріалах справи листом Рівненської окружної прокуратури від 04.08.2022 №50-62-2853-22 та показаннями ОСОБА_1 .

Щодо порушень відповідачем абз.3 ч.1 ст.8 КВК України, абз.15 п.8 розділу V Правил та ч.1 ст.115 КВК України, п.1, 4 розділу ХХІІ Правил, які полягають у використанні відеокамери під кутом, що охоплює санітарний вузол та поводженні, що принижує гідність позивача, у створенні житлово-побутових умов, що не відповідають правилам санітарії та гігієни, суд зазначає наступне.

Частиною 1, 3 ст.103 КВК України передбачено, що адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених.

Перелік технічних засобів нагляду і контролю та порядок їх використання визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.1 розділу XXIII до Правил нагляд за засудженими є системою заходів, спрямованих на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді обмеження та позбавлення, довічного позбавлення волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

Для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах, прогулянкових двориках, у місцях їх праці, їдальнях, клубах, медичних частинах та лікарняних закладах адміністрацією установ виконання покарань встановлюються відеокамери, про що засуджений інформується під підпис.

Кут огляду відеокамер, які встановлені у жилих приміщеннях та камерах, не має охоплювати санітарні вузли.

Забороняється встановлювати відеокамери у приміщеннях (камерах), в яких проводяться медичні обстеження (огляди) засуджених, особистий обшук з роздяганням, жилих кімнатах тривалих побачень, а також у лазнях, роздягальнях, душових та туалетних кімнатах.

Згідно п. 8 розділу V Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.06.2018 №2025/5 (далі Порядок №2025/5) відеокамери у виправних/виховних колоніях встановлюються: у внутрішній та зовнішній заборонених зонах, на КПП з пропуску людей і транспорту, КПП між житловою та виробничою зонами; в місцях несення служби персоналом; на території та об`єктах житлової й виробничої зон; у коридорах кімнат проведення тривалих побачень; у приміщенні для проведення короткострокових побачень; біля входу та у коридорах, на сходових клітках, у службових та підсобних - приміщеннях структурних дільниць та секторів, у камерах ДІЗО/К/ПКТ(ОК), секторів максимального рівня безпеки та прогулянкових двориках; у жилих приміщеннях та камерах дільниці посиленого контролю; між зовнішніми та внутрішніми дверима кімнат для проведення тривалих побачень із засудженими до довічного позбавлення волі; по огорожі дільниці соціальної реабілітації та дільниці соціальної адаптації; у кімнатах прийому та видачі посилок і передач; у приміщеннях чергової частини, чергової варти та центру спостереження; у спеціальному транспорті для перевезення засуджених.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №2025/5 система відеоспостереження забезпечує дистанційне візуальне спостереження за об`єктами виправної/виховної колонії, поведінкою засуджених, порядком несення служби персоналом виправної/виховної колонії.

Згідно з п. 7 розділу VII Порядку №2025/5 доступ персоналу виправної/ виховної колонії до роботи з відео- та аудіоінформацією, яка надходить від технічних засобів нагляду і контролю, реалізується за допомогою програмних та апаратних засобів обмеження доступу (паролі, захищені протоколи обміну тощо), захищених від несанкціонованого втручання у канали передачі цієї інформації. Право доступу до роботи з відео- та аудіоінформацією, яка надходить від технічних засобів нагляду і контролю, має персонал виправної/виховної колонії відповідно до розподілу посадових обов`язків.

Таким чином, основними функціями відеоспостереження є забезпечення безпеки персоналу виправної колонії, засуджених, цілодобовий контроль за їх поведінкою, виконання внутрішнього розпорядку дня.

При цьому, інформація, що фіксується, є інформацією з обмеженим доступом, належить виправній колонії і не передається (не транслюється).

З довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_1 вбачається, що до останнього застосовувалися дисциплінарні стягнення, зокрема, 04.05.2022 догана (втручання в роботу програмного забезпечення планшетного комп`ютера), 09.06.2022 - догана (занавішування камери відеоспостереження), 09.06.2022 сувора догана (занавішування камери відеоспостереження), 22.06.2022 карцер 14 діб (навмисне пошкодження камери відеоспостереження).

Отже, відеонагляд, який цілодобово приміщеннях для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, є виправданим заходом безпеки.

Так, відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд звертає увагу позивача, що порядок здійснення нагляду за засудженими врегульовано чинним законодавством.

Позивач як свідок дав показання, що установою у карцері використовувалися відеокамери під таким кутом, який охопив санітарний вузол і дозволив фіксування справляння ним природніх потреб.

Проте, такі твердження спростовуються дослідженими судом фотографіями та відеозаписом з камери відеоспостереження у камері карцеру №13 та листом Рівненської окружної прокуратури від 04.08.2022 №50-62-2853-22, направленим відповідачу за результатами перевірки доводів позивача щодо порушення адміністрацією ДУ «Городищенська виправна колонія (№96) порядку відбування покарань. Ракурс камери безпосередньо не направлений на санвузол та не фіксує справляння природніх потреб. При цьому, суд звертає увагу, що ракурс і кут камери на момент перебування позивача у карцері і на момент запису досліджуваних у судовому засіданні записів не змінилися, тобто перебували в аналогічному положенні.

Беручи до уваги викладене, на переконання суду у спірних правовідносинах наявність камери відеоспостереження та її ракурс не порушує гарантованого статтею 8 Конвенції права особи (засудженого) на повагу до особистого життя, адже переслідує забезпечення режиму безпеки в установах відбування покарань, попередження втеч з виправних/виховних колоній та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених.

Відтак, доводи позивача про те, що відеоспостереження відбувалося не у відповідності до закону та таким, що принижує його гідність відхиляються судом як необґрунтовані.

У силу вимог ст.115 КВК України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

Пунктами 1, 4 розділу ХХІІ Правил передбачено, що для засуджених створюються необхідні житлово-побутові умови. В установах виконання покарань забезпечується виконання санітарно-гігієнічних та протиепідемічних правил.

Дезінфекція водогінних мереж, приміщень для проживання, харчування та інших комунально-побутових та кухонно-складських приміщень установ виконання покарань проводиться відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Забезпечується чітка робота пральні, сушильні, перукарні, дезкамери та інших об`єктів комунально-побутового призначення.

Так, позивач вказує, що у період перебування у карцері були несправності сантехнічного обладнання у вигляді постійного протікання водогінного крана раковини під умивальник та труб подачі води до нього, що призвело до звуку капання води на металеву поверхню раковини, та як наслідок психологічного дискомфорту, а також значно підвищило вологість у приміщенні, що негативно вплинуло на здоров`я.

Однак, такі твердження позивача судом відхиляються, оскільки згідно з актом від 22.06.2022 огляду камери карцеру на предмет виявлення порушень цілісності таких порушень виявлено не було, що підтверджується підписами самого позивача та посадових осіб відповідача. Технічний огляд камери карцеру проводився щоденно при заступанні посадових осіб на зміну.

Крім того, жодних скарг на погіршення стану здоров`я впродовж 14 днів перебування у карцері від позивача не надходили, що підтверджується довідкою про стан здоров`я засудженого.

Суд повторно зазначає, що відповідно до листа Рівненської обласної прокуратури від 04.08.2022 №50-62-2853-22 з приводу порушення адміністрацією ДУ «Городищенська виправна колонія №96» порядку відбування покарання було встановлено порушення вимог абз.2 п.6 розділу Правил №2823/5, а саме щодо незабезпечення спальним місцем. Поряд з цим, інших порушень вимог кримінального виконавчого законодавства та прав засудженого ОСОБА_1 встановлено не було.

Також відповідних звернень до відповідача щодо забезпечення останнього необхідними житлово-побутовими умовами після звернення до Рівненської окружної прокуратури і після проведення перевірки щодо порушення вимог законодавства порядку відбування покарання позивачем не подавалися.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачем порушено його гарантоване законом право на забезпечення житлово-побутовими умовами згідно з норм належності, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певний дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної установи Городищенська виправна колонія (№96) щодо незабезпечення засудженого ОСОБА_1 індивідуальним спальним місцем з підйому до відбою при його утриманні у карцері в період з 22.06.2022 до 06.07.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (ДУ "Городищенська ВП №96",с.Городище,Рівненський район, Рівненська область,35341,

Відповідач - Державна установа "Городищенська виправна колонія (№96)" (с. Городище,Рівненський район, Рівненська область,35341, ЄДРПОУ/РНОКПП 08564386)

Суддя Олег ГРЕСЬКО