Справа № 260/4321/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4321/22 пров. № А/857/6384/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року, головуючий суддя Ващилін Р.О., ухвалене о 14:54 год. у м. Ужгороді, повний текст якого складено 13.03.2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі (з урахуванням уточнених позовних вимог),-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ НП в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19 вересня 2022 року №168о/с "По особовому складу", яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 19 вересня 2022 року звільнено зі служби за п. 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 2) поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 19 квітня 2022 року його було звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Вважаючи таке звільнення протиправним позивач оскаржив його до Закарпатського окружного адміністративного суду. Поряд з цим, поки адміністративна справа з приводу правомірності його звільнення перебувала на розгляді в суді, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року ОСОБА_1 було призвано на службу у Збройні Сили України. Рішенням від 08.09.2022 року у справі №260/1795/22 ОСОБА_1 було поновлено на посаді поліцейського та таке в подальшому виконано відповідачем. Однак через 5 днів після поновлення Головне управління Національної поліції в Закарпатській області повторно звільнило ОСОБА_1 зі служби в поліції, мотивуючи переходом у встановленому порядку на роботу до іншого міністерства і відомства, а саме: призову його на службу у Збройні Сили України. Таке звільнення вважав протиправним, оскільки його призов на військову службу був наслідком саме незаконного звільнення зі служби в поліції. Звертав увагу суду на те, що нормами ч. 3 ст. 119 КЗпП України передбачені гарантії щодо збереження робочого місця за працівниками, призваними на військову службу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19 вересня 2022 року №168о/с "По особовому складу", яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 19 вересня 2022 року звільнено зі служби за п. 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); поновлено ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 20 вересня 2022 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ НП в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач з 29 квітня 2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а тому правомірно звільнений зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) у період з 02 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі ГУ НП в Закарпатській області) від 18 квітня 2022 року №72 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, з 18 квітня 2022 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

27 квітня 2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України та з 29 квітня 2022 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Вважаючи своє звільнення зі служби в поліції протиправним, ОСОБА_1 оскаржив таке до Закарпатського окружного адміністративного суду. Так, за результатами розгляду справи рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду №260/1795/22 від 08 вересня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Закарпатській області про визнання протиправними і скасування наказів, визнання протиправним звільнення з роботи та поновлення на роботі. Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Закарпатській області від 16.04.2022 року №652 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП" в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Закарпатській області від 18.04.2022 року №72 о/с «По особовому складу», яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, з 18 квітня 2022 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області з 19 квітня 2022 року.

На виконання вказаного рішення наказом ГУ НП в Закарпатській області №164 о/с від 13 вересня 2022 року «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 поновлено з 19 квітня 2022 року на посаді поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області.

19 вересня 2022 року наказом ГУ НП в Закарпатській області №168 о/с «По особовому складу», відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади відділу превенції Ужгородського районного управління поліції ГУ НП у Закарпатській області, з 19 вересня 2022 року звільнено зі служби в поліції на підставі п. 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомства (організацій)).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, а тому на нього поширювалися гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України. Тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України, суд вважає, що ГУ НП в Закарпатській області не мав права звільняти ОСОБА_1 зі служби в поліції, в тому числі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями ч. 1 ст. 59 Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

За змістом пункту 8 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, в тому числі у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Відповідно до Конституції України, зокрема статті 65, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ст. 2 Закону №2232).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону №2322, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також ч. 1 ст. 53 і ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 54 і ч. 3 ст. 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», ч. 2 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту».

Як передбачено статтею 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів звертає увагу, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми трудового законодавства, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

З матеріалів справи слідує, що позивач був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, а тому на нього поширювалися гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що призов на військову службу під час мобілізації не є тотожним з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), на яку посилається відповідач, як на підставу звільнення ОСОБА_1 , через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі №260/4321/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 31.05.2023 року.