Справа № 200/189/23
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення без розгляду позовної заяви

31 травня 2023 року Справа №200/189/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Стойка В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Згідно викладеному в позові Наказом № 117 о/с від 9.03.2022р. позивача було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням) з 09.03.2022р. Підставою звільнення згідно з даним наказом зазначено рапорти.

Позивач із зазначеним наказом не погоджується та вважає його протиправним та просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 9.03.2022р. № 117 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 начальника відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції зі служби в поліції;

поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді начальника відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 243806,70 грн.

Також представником позивача було надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, згідно змісту якого зазначено, що копію оспорюваного наказу та трудову книжку позивачу не вручено до теперішнього часу, а про існування зазначеного наказу позивачу стало відомо після того, як відповідач направив його копію представнику позивача у відповідь на адвокатський запит по електронній пошті в якості додатку до відповіді від 15.12.2022р. № 765/26/02-2022.

Крім цього представник зазначає, що на день видання спірного наказу, так і на день закінчення місячного строку з дня його видання, так і на день отримання копії спірного наказу, так і протягом місячного строку з дня такого отримання і до теперішнього часу в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Позивач звертає увагу, що Донецький окружний адміністративний суд розташований в м. Слов`янськ Донецької області. Сам позивач зареєстрований в м. Волноваха Донецької області. Зазначені міста є територіями, на яких відбуваються активні бойові дії, що є загальновідомими фактами.

Отже, представник позивача зазначає, що враховуючи здійснення Російською Федерацією широкомасштабного вторгнення на територію України та збройної агресії проти України, що розпочалось в період, коли строк звернення позивача до суду з даним позовом ще не сплив, та триває і на теперішній час, у позивача були об`єктивні причини, що унеможливлювали звернення до суду в межах встановленого строку.

Також представник зауважує, що позивач реалізував право звернення до суду відразу за наявності першої об`єктивної та технічної можливості такого.

Враховуючи викладене та зважаючи на характер спірних правовідносин, представник позивача вважає, що в даному випадку існують підстави для поновлення строку звернення до суду та просить поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 9.03.2022р. № 117 о/с, поновлення на службі в поліції та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 24.01.2023 року, з урахуванням ухвали від 28.02.2023 року, в задоволенні клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлення пропущеного строку, - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав (відмінних від тих, які визначені в клопотанні про поновлення строку від 15.01.2023 року) для його поновлення разом із доказами в підтвердження обґрунтування заяви.

06.02.2023 року представником позивача на виконання ухвали суду від 24.01.2023 року надано клопотання від 04.02.2023 року про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення пропущених строків.

Ухвалою суду від 28.02.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов*язання вчинити певні дії і відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи. В описовій частині ухвали визначено, що 06.02.2023 року представником позивача на виконання ухвали суду від 24.01.2023 року надано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення пропущених строків. Обґрунтованість поважності причин пропуску строку звернення до суду, викладена у клопотанні (або відсутність такої), наданому до суду 06.02.2023 року буде досліджена під час провадження по справі.

Отже, в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке надано 06.02.2023 року, представник позивача вчергове звертає увагу, що з 24.02.2022р. розпочалось широкомасштабне військове вторгнення Російської Федерації на територію України. Місто Волноваха Донецької області, де на той час проходив службу позивач, одним з перших опинилось під масованими ракетними ударами та артилерійськими обстрілами, що є загальновідомою обставиною. У зв`язку з цим з 25.02.2022р. відділ реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції, де проходив службу позивач, фактично припинив своє функціонування на території міста Волноваха Донецької області. При цьому жодного наказу чи іншого документа про зміну та визначення нового місця дислокації відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції чи про переведення на службу до іншого підрозділу (до іншого населеного пункту) до відома позивача не доведено до теперішнього часу.

Отже, позивач не перебував на службі з 25.02.2022р. через фактичне припинення функціонування установи, в якій він проходив службу та непереведенням його на інше місце служби. У зв`язку з фактичним непроходженням служби за вказаних обставин позивач не отримував і грошове забезпечення.

Тобто відсутність позивача на службі зумовлена не прийняттям спірного наказу, а фактичним нефункціонуванням відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції, де позивач проходив службу.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, спірний наказ про звільнення позивача зі служби ґрунтується на рапортах про звільнення позивача за власним бажанням. Але таких рапортів позивач ніколи не писав та ніколи нікому не подавав. У зв`язку з цим у позивача не було обґрунтованих підстав припускати наявність свого звільнення на підставі спірного наказу, який ґрунтується на рапортах, які позивач ніколи не подавав, тобто на неіснуючих фактах. При цьому з будь-яких інших підстав (зокрема, пов`язаних з невиходом на службу, неперебуванням на службі тощо) позивача звільнено не було, а невиконання трудових обов`язків позивачем відбулось ще до прийняття спірного наказу і пов`язано, як вказано вище, не з прийняттям цього наказу (відповідного рапорту позивач не подавав і це є підставою позову), а з нефункціонуванням на території міста Волноваха Донецької області установи, де позивач проходив службу і неповідомленням його про зміну місця дислокації цієї установи чи переведення на інше місце для продовження служби. Після того, як відповідач офіційно повідомив про звільнення позивача з 09.03.2022р. і надав копію відповідного наказу, позивач у місячний строк звернувся до суду з позовом про оскарження цього наказу. Оскільки у позивача не було об`єктивних підстав припускати факт свого звільнення на підставі рапортів про звільнення за власним бажанням (яких позивач ніколи не писав та не подавав, що є підставою позову), а з інших підстав позивача звільнено не було, то позову про оскарження вказаного наказу позивачем було подано протягом місяця з дня, коли позивачу стало відомо про його існування.

У зв`язку з цим позивач та його представник просять визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити вказаний строк.

16.03.2023 року представник відповідача надав до суду відзив по справі в якому зокрема висловив позицію щодо пропуску строку звернення до суду. А саме: представник наголошує, що обґрунтовуючи поважність причин порушення процесуального строку звернення до суду, представник позивача посилається на те, що з 25.02.2022 відділ реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції, де проходив службу ОСОБА_1 , фактично припинив своє функціонування на території міста Волноваха Донецької області, позивача не повідомлено про зміну місця дислокації установи чи переведення на інше місце для продовження служби, про звільнення зі служби ОСОБА_1 дізнався лише після того, як відповідач офіційно повідомив про звільнення останнього з 09.03.2022 і надав копію відповідного наказу (при отриманні відповіді на адвокатський запит), та вважає, що позивач у місячний строк звернувся до суду з позовом про оскарження цього наказу.

Разом з тим, такі доводи представника позивача, на думку представника відповідача, є неприйнятними з огляду на таке. Наказом ГУНП в Донецькій області від 25.02.2022 №330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області», тимчасовим місцем несення служби особового складу Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області визначено відділення поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Даний наказ начальником Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області в усній формі доведено до відома керівників підрозділів, у тому числі і ОСОБА_1 , який займав посаду начальника відділу реагування патрульної поліції та відносився до складу керівників. Отже, про передислокацію підрозділу та необхідність особовому складу підрозділу продовжувати службу за новим тимчасовим місцем позивач був своєчасно повідомлений. В подальшому 08.03.2022 ОСОБА_1 виявив бажання припинити службу в поліції та звернувся до керівництва ГУНП в Донецькій області з рапортами про звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», наполягаючи на своєму звільненні за власним бажанням з 09 березня 2022 року.

Більш того, як наголошує представник відповідача, зі змісту наданої адвокатом копії ордеру серії АІ №1107579, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до свого представника на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на безоплатної правової допомоги від 29.11.2022, ще заздалегідь до звернення ОСОБА_2 із адвокатським запитом до ГУНП в Донецькій області (07.12.2022), що також не виключає факту обізнаності позивача про своє звільнення.

Вказане, на думку представника відповідача, спростовує доводи представника позивача про незнання ОСОБА_1 про звільнення зі служби та поважність пропуску строку звернення до суду (15.01.2023).

Частиною першою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Аналізуючи обставини, визначеними представником позивача в клопотанні про поновлення строку звернення, яке надане до суду 06.03.2023 року, в контексті позиції відповідача щодо неповажності причин пропуску строку звернення, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи клопотання від 04.02.2023 року, представник позивача наголошує, що ОСОБА_1 фактично не перебував на службі з 25.02.2022р. через фактичне припинення функціонування установи, в якій він проходив службу та непереведенням його на інше місце служби. У зв`язку з фактичним непроходженням служби за вказаних обставин позивач не отримував і грошове забезпечення, фактично припинив своє функціонування на території міста Волноваха Донецької області. При цьому жодного наказу чи іншого документа про зміну та визначення нового місця дислокації відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції чи про переведення на службу до іншого підрозділу (до іншого населеного пункту) до відома позивача не доведено до теперешнього часу.

Вищезазначена обставина в достатній мірі спростовується позицією відповідача з приводу того, що позивачу в усній формі було доведено про зміст Наказу ГУНП в Донецькій області від 25.02.2022 №330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області», а саме про те, що тимчасовим місцем несення служби особового складу Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області визначено відділення поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Також суд зауважує, що позивач займав посаду начальника відділу реагування патрульної поліції, і, як особа керівного складу органу, повинен бути обізнаний з приводу вказаного наказу не тільки через отримання такої інформації від інших, а й здійснення певних самостійних дій з метою її одержання та подальшої організації роботи підлеглих осіб.

Резюмуючи наведене суд вважає, що поведінка особи керівного складу органу Національної поліції, яка полягає в пасивному очікуванні інформації, що має бути доведена до відома такої особи, не відповідає завданням, що мають місце на фоні впровадженого воєнного стану та опосередковано може вказувати на бажання такої особи самоусунутися від виконання службових обов`язків.

У тому числі суд погоджується з аргументами відповідача з приводу терміну, який існує з моменту припинення виконання посадових обов`язків позивачем (25.02.2022 року) по момент укладання договору з адвокатом з метою захисту своїх порушених прав (29.11.2022 року) був необхідним позивачу та який не є адекватно обґрунтованим.

Так, рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд звертає увагу на те, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно- правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Вказане повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 травня 2019 року у справі №815/3087/18, в якій Верховний Суд вирішував питання щодо строку звернення позивача до суду з позовом стосовно виплати йому грошової допомоги до 05 травня та дійшов висновку пропуску строку звернення позивача до суду у червні 2018 року стосовно виплат грошової допомоги до 05 травня за 2011-2016 роки, оскільки одноразова грошова допомога до 5 травня є щорічною виплатою, тому позивач повинен був дізнаватися про порушення своїх прав щороку при її отриманні в розмірі, меншому ніж передбачено законом.

Таким чином, на переконання суду, позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому звернутися за реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Відтак, зважаючи на тривалість строку, який пропущено, поведінку позивача, яка передувала зверненню до суду з даним позовом, на думку суду, вказані у заяві підстави пропуску строку звернення до суду з даним позовом не є поважними, а тому в задоволенні клопотання від 04.03.2023 року про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про визнання поважними причин пропуску троку звернення до суду та поновленн пропущеного строку від 04.02.2023 року, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Суддя В.В. Стойка