Справа № 200/1857/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

30 травня 2023 року Справа №200/1857/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Зеленов А.С., одержавши матеріали позовної заяви №200/1857/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі №200/3471/21 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2021 року по день фактичного розрахунку, з урахуванням встановленого для працездатних осіб прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі №200/3471/21 нарахувати на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2021 року по день фактичного розрахунку, з урахуванням встановленого для працездатних осіб прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року відповідно до: Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі №200/3471/21 на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2021 року по день фактичного розрахунку, з урахуванням встановленого для працездатних осіб прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік.

Ухвалою суду від 08 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №200/1857/23 та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 26 травня 2023 року у задоволенні клопотання представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську - Жалдак Олексія Олексійовича про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Після відкриття провадження судом встановлені недоліки позовної заяви, які перешкоджають її подальшому розгляду.

Згідно п.3 ч.5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Так, позивач просить стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі №200/3471/21 на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2021 року по день фактичного розрахунку, з урахуванням встановленого для працездатних осіб прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік.

Проте в порушення вимог п.3 ч.5 ст. 160 КАС України позивач не зазначає ціну позову.

Заявляючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2021 року по день фактичного розрахунку, з урахуванням встановленого для працездатних осіб прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік позивач не надає відповідного розрахунку.

Згідно ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо (ч.5 ст.161 КАС України).

Також, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Тобто, необхідною умовою розгляду судом позовної заяви є сплата особою, яка звертається з цією заявою, судового збору у визначеному розмірі.

Однак, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем не було надано суду доказів щодо сплати судового збору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір він звільнений від сплати судового збору.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Законом України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674) врегульовано правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Статтею 5 Закону України Про судовий збір передбачено вичерпний перелік осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на вимоги ст.ст.116,117 Кодексу законів про працю України і зазначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

В постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що розміщення норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України в розділі VII «Оплата праці» є логічно вмотивованим, оскільки ними встановлено відповідальність роботодавців за затримку виплат коштів винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні. Проте таке розташування вказаних норм права не свідчить про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати(п.40 постанови).

За змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати(п.57 постанови).

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" згідно якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, адже кошти про стягнення яких подано позов не є заробітною платою (грошовим забезпеченням)(п.58 постанови).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно вимог ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 2 пункту 3 пп. 1 цієї статті визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах:

- за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до адміністративного суду адміністративного позову фізичною особою немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 гривень.

Позивачем заявлені вимоги майнового характеру, а саме: стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2021 року по день фактичного розрахунку, з урахуванням встановленого для працездатних осіб прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, Закону України Про Державний бюджет на 2023 рік.

Враховуючи, що позивач не навів суму стягнення і не зазначив ціну позову суд не має можливості самостійно обрахувати суму судового збору за подання позову майнового характеру.

З огляду на що, під час подання позову позивач мав сплатити судовий збір за адміністративний позов майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420грн).

За подання адміністративного позову немайнового характеру позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. за кожну вимогу немайнового характеру окремо.

Згідно до Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні документів через "Електронний суд" судовий збір сплачується у розмірі 0,8 (ч. 3 ст. 4 Закону). Подача цієї позовної заяви здійснювалась через "Електронний суд", тому позивач, повинен сплатити наступну суму збору: 1073,60 х. *0,8 = 858,88 грн.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовна заява не відповідає загальним вимогам, що встановлені ст.ст.160, 161 КАС України.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи виявлені недоліки позовної заяви, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків відповідно до вимог ч. 13 ст. 171 КАС України.

Таким чином, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання: позовної заяви із зазначенням ціни позову; документу про сплату судового збору у розмірі 858,88 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420грн).- за вимоги майнового характеру.

Керуючись статтями 2, 5, 160, 161, 169, 171, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: позовної заяви із зазначенням ціни позову; документу про сплату судового збору у розмірі 858,88грн. за позовні вимоги немайнового характеру; документу про сплату судового збору у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420грн) із застосуванням при сплаті коефицієнту 0 8- за вимоги майнового характеру.

У разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатись неподаною, та її буде повернуто позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Ухвалу постановлено та підписано 30 травня 2023 року.

Суддя А.С. Зеленов