Справа № 300/1214/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" травня 2023 р. справа № 300/1214/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Главача І.А.,
за участю секретаря судового засідання Вацик В.В.,
представника відповідача 1 Сапсай С.В.,
представника відповідача 2 Тимченко М.О.,
представника відповідача 3 Карпаш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці
про визнання бездіяльність протиправною, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.03.2021,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 20.03.2023 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці (надалі, також відповідач 1), Управління Держпраці в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 2), Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (надалі, також відповідач 3), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо не скасування наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та не видання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області;
- поновити ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, а у випадку припинення Управління Держпраці в Івано-Франківській області поновити на рівноцінну посаду в Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, як правонаступника ліквідованого Управління;
- стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме, з 19.03.2021 до фактичного поновлення на посаді. У випадку припинення Управління Держпраці в Івано-Франківській області кошти стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, як правонаступника ліквідованого Управління.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням суду у справі № 300/3634/20 скасовано накази Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" та від 11.1.2.2020 № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", тому звільнення позивача з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області є незаконним. З огляду на це, ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі з 19.03.2021 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, судовий розгляд справи призначено на 12.04.2023 о 10:30 год.
11.04.2023 Державна служба України з питань праці через підсистему "Електронний суд" скерувала суду відзив на позовну заяву. Представник відповідача 1 зазначила, що у зв`язку з відсутністю обґрунтованих доказів порушень Державною службою України з питань праці норм матеріального права, що призвели до порушень прав позивача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, з огляду на таке. Оскільки, у справі № 300/3634/20 питання поновлення на роботі перед судом не ставилось та не вирішувалось, з цих підстав відхиляються доводи позивача про необхідність її поновлення на роботі. Відповідач 1 звернув увагу, що ОСОБА_1 під час виникнення спірних відносин перебувала у трудових відносинах саме з Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області та підпорядковувалась безпосередньо начальнику Головного управління. Тому, оскаржуваний наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к "Про звільнення ОСОБА_2 " є таким, що прийнятий виключно з метою реалізації та на виконання вимог наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ". Також, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про поважність причин пропущення строку звернення до суду.
Управління Держпраці в Івано-Франківській області через канцелярію суду подало відзив на позовну заяву від 11.04.2023 Вих. № ІФ/1/620-214-22. Відповідач 2 не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Відповідач 2 вказав щодо помилковості поновлення строку звернення до суду. Зауважив ,що саме на підставі рішення суду про поновлення працівника видається наказ про поновлення працівника на роботі. Також, Управління Держпраці в Івано-Франківській області заперечило щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наголосив, про відсутність підстав стверджувати про наявність ознак юридичної реорганізації Управління Держпраці в Івано-Франківській області, оскільки за юридичною формою мала місце ліквідація.
11.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позов Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 10.04.2023 № ПЗ/1/353-ЦА-23, згідно змісту якого проти заявлених позовних вимог відповідач 3 заперечує та просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.
17.04.2023 на поштову адресу суду надійшов відзив на позов відповідача 1 від 11.04.2023 № ЦА-1606/1/6.2.1-23а, що 11.04.2023 скерований через підсистему "Електронний суд".
В підготовчому судовому засіданні 12.04.2023 оголошено перерву. Наступне судове засідання призначено на 26.04.2023 о 10 год 00 хв.
Ухвалою суду від 19.04.2023 заяву Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання, призначеного на 26.04.2023 о 10:00 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
25.04.2023 ОСОБА_1 подала суду відповідь на відзив Державної служби України з питань праці, в якій спростовує доводи відповідача 1. Просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
26.04.2023, в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заслухавши думку учасників справи, підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у зв`язку з хворобою. Наступне судове засідання призначено на 08.05.2023 о 10 год 30 хв.
Позивач, 27.04.2023 скористалась своїм правом подання відповіді на відзив Управління Держпраці в Івано-Франківській області з відповідними запереченнями. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі
Ухвалою суду від 03.05.2023 заяву Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання, призначеного на 08.05.2023 о 10:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
Розгляд адміністративної справи № 300/1214/23 у судовому засіданні від 08.05.2023 відкладено, за клопотаннями учасників справи, для подання додаткових документальних доказів.
09.05.2023 ОСОБА_1 подала суду відповідь на відзив Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці у справі № 300/1214/23.
На виконання протокольної ухвали суду від 08.05.2023 Управління Держпраці в Івано-Франківській області 17.05.2023направило суду додаткові документальні докази.
17.05.2023 надійшло клопотання представника відповідача 1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.
Представник відповідача 1 18.05.2023 надіслала суду клопотання/заяву, де просила перейти до розгляду справи № 300/1214/23 по суті.
22.05.2023 канцелярією суду зареєстровано лист ОСОБА_1 про долучення документів до адміністративної справи.
Ухвалою суду від 22.05.2023 підготовче провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання бездіяльність протиправною, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.03.2021 закрито.
Позивач в судовому засіданні 22.05.2023 позовні вимоги підтримала, просила позов задовільнити в повному обсязі.
Представники відповідачів проти позову заперечують, з підстав викладених у відзивах.
Розглянувши матеріали адміністративної справі, дослідивши в сукупності письмові докази, заслухавши пояснення якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, суд встановив наступні обставини.
Наказом Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 за №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» керівників, перших заступників керівників та заступників керівників територіальних органів Державної служби Країни з питань праці, у якому серед іншого затверджено висновок про негативну оцінку службової діяльності заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_1 (том І, а.с. 10-16).
У подальшому, Державною службою з питань праці прийнято наказ Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", яким відповідно до частини 6 статті 44 Закону України «Про державну службу», наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році» ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.
Не погоджуючись із наказом від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році", та наказом №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_3 ", позивач звернулася до суду.
Згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 в адміністративній справі №300/3634/20 об`єднаний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці № 122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На момент розгляду справи № 300/3634/20 судом першої інстанції, ОСОБА_1 не була звільнена з роботи, позаяк перебувала на лікарняному. Тому, позивач не заявляла вимоги про поновлення на роботі на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та, відповідно, означене питання судом не вирішувалося.
Після виходу з тимчасової непрацездатності, ОСОБА_1 була звільнена з роботи за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності з 19.03.2021 наказом начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к, який виданий на виконання наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ".
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 апеляційні скарги управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 300/3634/20 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10.02.2022 № 300/3634/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №300/3634/20 скасовано, а справу направлено до цього ж суду на новий судовий розгляд.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 300/3634/20 апеляційні скарги управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 300/3634/20 - без змін.
Позивач переконана, що її незаконно звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, позаяк рішеннями судів у справі № 300/3634/20 скасовано накази Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" та від 11.12.2020 №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", з чим й звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
У силу пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.
Приписами частини 5 статті 87 Закону № 889-VIII обумовлено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Відповідно до частини 6 статті 44 Закону №889-VIІІ у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).
На підставі наведеного, Державною службою з питань праці прийнято наказ Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", яким відповідно до частини 6 статті 44 Закону України "Про державну службу", наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності
Однак, як встановлено вище, суд у справі № 300/3634/20 прийшов висновку про протиправність та скасування наказів Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" та від 11.12.2020 №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ".
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства (надалі, також КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Спір у цій справі зумовлений тим, що враховуючи визнання протиправними та скасування наведених вище наказів, ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі з 19.03.2021 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Варто відзначити, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Голови Держпраці з проханням поновити у трудових правах, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Серед іншого, листом від 27.07.2022 №2492/1/11.2-ЗВ-22а Голова Держпраці І.Дегнера на звернення ОСОБА_1 повідомив, що Держпраці проводяться заходи щодо виконання постанови суду у добровільному порядку, і про результати буде повідомлено додатково.
Листом від 08.08.2022 №2599/1/11.2-ЗВ-22а на запит ОСОБА_1 про надання інформації, а саме наказів Держпраці про виконання рішення суду, допуск до роботи та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Голова ОСОБА_4 вказав: "враховуючи, що у резолютивній частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 300/3634/20 відсутнє зобов`язання про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також не вказана дата, з якої поновлювати на посаді, на теперішній час відсутні підстави для задоволення вимог, викладених у запиті.
Слід також зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 прийнято ліквідувати Управління Держпраці в Івано-Франківській області та утворити юридичну особу публічного права - Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.
На виконання цієї постанови Уряду, Державна служба з питань праці видала наказ від 17.01.2022 за № 22 "Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області".
Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Наказом Державної служби з питань праці від 02.12.2022 за № 230 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" визначено погодитись із пропозицією Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 02.12.2022 щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Державної служби з питань праці від 23.09.2022 № 172 та іншими нормативно-правовими актами і визначено припинити Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області з 05.12.2022 здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.
До правонаступника - Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідній сфері, що виконувалися Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи.
З огляду на вказане та враховуючи зміст постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 у контексті положень статті 104 Цивільного кодексу України, суд вважає, що на підставі цього розпорядчого акту фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація територіального органу Держпраці - Управління Держпраці в Івано-Франківській області як юридичної особи публічного права.
У постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 200/3012/21-а зроблено аналогічний висновок при дослідженні питання щодо ліквідації державного органу та сформовано позицію щодо визначення реорганізації територіального органу Держпраці.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на даний час Управління Держпраці в Івано- Франківській області знаходиться в стані припинення. Головою комісії з припинення Управління Держпраці в Івано-Франківській області є заступник начальника Південно- Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці М.О.Тиченко.
Тож, в грудні 2022 року ОСОБА_1 вкотре звернулася до Держпраці про поновлення на роботі. Листом від 13.01.2023 № 65/1/9.2-ЗВ-23а на звернення ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду та видання наказу про допуск до роботи, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення запису до трудової книжки із зміненими підставами звільнення, Голова Держпраці І.Дегнера відповів, що питання про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку не було предметом позову, а видання органом окремих наказів є недоцільним.
Слід наголосити, що у своїх зверненнях ОСОБА_1 звертала увагу Голови Держпраці, що в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2921р., справа №9901/286/19 (11-19заі20) вказано, що трудове законодавство України не забороняє особі, яка незаконно звільнила працівника з посади, самостійно поновити його на посаді, в тому числі скасувавши акт про його звільнення. Проте, Голова Держпраці, вчиняючи бездіяльність, не видав наказ про поновлення та допуск до роботи позивача, а також відмовив у внесенні до трудової книжки позивача запису про скасування судом наказу про звільнення ОСОБА_1 .
На чергове звернення ОСОБА_1 від 19.01.2023 про видання окремого наказу Держпраці про скасування наказів Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" та від 11.12.2020 № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", як того вимагає пункт 97 наказу Держпраці №61 "Про затвердження інструкції з діловодства в Державній службі України з питань праці, Голова ОСОБА_4 надав відповідь від 22.02.2023 № 252/1/9.2-ЗВ-23а, що скасовані в судовому порядку накази Держпраці не потребують видання нових наказів.
В пункті 97 Наказу Державної служби України з питань праці від 07.06.2018 № 61 "Про затвердження Інструкції з діловодства в Державній службі України з питань праці" (далі - Наказ №61) наголошено, що після набрання чинності наказом внесення змін до нього, визнання його таким, що втратив чинність, чи його скасування здійснюється лише шляхом видання нового наказу.
Наведені вище факти свідчать, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Голови Державної служби України з питань праці із заявами про поновлення на роботі на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021 та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне поновити Поновити ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (стаття 235, частина 8 КЗпП України).

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 (справа № 6-435цс15) визначає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивачки із займаної посади у рішенні суду від 16.03.2021 справа № 300/3634/20, відтак, період часу з 19.03.2021 по 22.05.2023 є періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, повинен бути відшкодованим, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з абзацами 3, 4, 7 вказаного Порядку:

"У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку" :

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду."

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою до обрахування належить період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічну позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц.

Так, відповідно до довідки Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 16.05.2023 № 76 середньомісячний заробіток за два місяці, які передували звільненню ОСОБА_1 склав 16 093,98 грн (755,36 грн (листопад 2020) + 777,39 грн(жовтень 2020) = 1 532,75 грн; 1 532,75 грн : 2 робочих дні = 766,38 грн; 766,38 грн * 21 р.д. = 16 093,98 грн), де середньоденна заробітна плата становить 766,38 грн (1 532,75 грн : 2 робочих дні = 766,38 грн).

Суд встановив, що період вимушеного прогулу позивачки становить за період з часу з 19.03.2021 по 22.05.2023 555 робочих днів, що підтверджується довідками Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 26.04.2023 №№ 75, 77.

У зв`язку із вищенаведеним, середній заробіток за час вимушеного прогулу належить до стягнення з відповідача, виходячи з розрахунку 555 * 766,38 грн та становить 425 340,90 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 425 340,90 грн, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та стягнення невиплаченої середньомісячної заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 16 093,98 грн.

Щодо покликання відповідачів на порушення позивачем строку звернення суду, то судом поновлено такий строк звернення в ухвалі від 27.03.2023.

Після скасування наказів про звільнення позивача не було поновлено на посаді. Крім того, неодноразово повідомлялось, що поновлено буде тільки на підставі рішення суду.

Конституцією України гарантоване право на працю (стаття 43):

"Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом".

Право на судовий захист передбачено статтею 55 Конституції України. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, інших громадян.

Відповідно до міжнародного та європейського права з прав людини поняття доступу до правосуддя зобов`язує держави гарантувати право кожної особи на звернення до суду (за певних обставин, до альтернативного органу вирішення спорів), з метою отримання юридичного захисту, у разі якщо права особи були порушені. Таким чином, це також право, яке допомагає особі домогтися реалізації своїх прав.

Доступ до правосуддя охоплює низку людських прав, а саме: право на справедливий суд згідно зі статтями 6 ЄКПЛ та 47 Хартії основних прав ЄС і право на ефективний засіб правового захисту згідно зі статтями 13 ЄКПЛ та 47 Хартії.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Згідно з частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Поновити ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2021 по 22.05.2023 у розмірі 425 340 (чотириста двадцять п`ять тисяч триста сорок) гривень 90 (тридцять одна) копійка, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021.

Допустити до негайного виконання рішення суду в межах стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) невиплачену середньомісячну заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 16 093 (шістнадцять тисяч дев`яносто три) гривні 98 (дев`яносто вісім) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Державній службі України з питань праці рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач 1 Державна служба України з питань праці (, вул. Десятинна, 14, м. Київ, 01601);

відповідач 2 Управління Держпраці в Івано-Франківській області (, вул. І. Франка, 4, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 3 Південно-Західне міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (, вул. І. Франка, 4, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 31 травня 2023 р.