Справа № 420/14832/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/14832/22

Категорія справи: 112000300 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання здійснити нарахування та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021р., 2022р., -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просить :

визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 та 2022 роки у розмірі меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та доплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 та 2022 роки, як учаснику бойових дій.

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 та 2022 роки, з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та здійснити їх виплату, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є учасником бойових дій та користується правами та пільгами, які встановлені для учасників бойових дій відповідно до ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Позивачу як учаснику бойових дій відповідач нарахував та виплатив щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 та 2022 роки у розмірі 1491,00 грн. у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України, замість 5 мінімальних пенсій за віком.

При цьому, позивач вважає, що відповідач при виплаті такої допомоги не врахував рішення Конституційного Суду України № 3-р/2020 від 27.02.2020.

Позивач, не погоджуючись з виплаченою йому сумою такої разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 та 2022 роки, вважаючи, що вона повинна бути виплачена в розмірі п`яти мінімальних пенсій, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомог до 05 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, у розмірі визначеному статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що за інформацією чотирьох районних управлінь Департаменту у списках наданих до структурних підрозділів відповідача, прізвище позивача відсутнє, а тому вказана допомога Департаментом не виплачувалась. Також зазначає, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради не є належним відповідачем у даній справі, оскільки ОСОБА_1 на обліку у структурних підрозділах Департаменту в Єдиному державному автоматизовано реєстрі осіб, які мають право на пільги не перебуває. Вказує, що у разі залишення рішення суду першої інстанції в силі, виплати будуть здійснюватись з Державного бюджету України на 2023 рік, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023 року витребувано у Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради докази виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року та 2022 року, заяви позивача від 03.10.2022 року, додаткових пояснень щодо обліку позивача у структурних підрозділах Департаменту праці та соціальної політики станом на 2021 та 2022 рік.

Витребувано у ОСОБА_1 додаткові пояснення щодо звернення до структурних підрозділів Департаменту праці щодо проведення перерахунку до доплати недоотриманих грошових сум за 2021 рік.

На виконання вимог ухвали суду як позивачем так і відповідачем надано пояснення та витребувані докази.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів колегія суддів вважає приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту є учасником бойових дій.

Статус позивача, як учасника бойових дій підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.08.2015.

Відповідач виплатив позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 р. у розмірі 1491,00 грн., а також до 5 травня за 2022 р. у розмірі 1491,00 грн.

На звернення позивача від 27.09.2022 відповідач листом від 07.10.2022 за № 03-Л-4903/4-о повідомив, що разова грошова допомога до 5 травня за 2022 рік позивачу призначена та виплачена відповідно до чинного законодавства.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 12 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, а саме: у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, у розмірі визначеному статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, з урахуванням фактично виплачених сум.

При цьому вказав, що позивач не був позбавлений права на щорічну разову грошову допомогу до 05 травня та отримав її у розмірі 1491, 00 грн, що встановлено в додатку до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540, а тому дійшов висновку про те, що відповідач правомірно здійснив виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік відповідно до Постанови КМУ від 07.05.2022 року № 540 у розмірі 1491,00 грн.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини у сфері соціального захисту осіб, які є учасниками бойових дій, регулюються зокрема Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), який визначає такий їх правовий статус та створення належних умов для життєзабезпечення.

Правовий статус учасників бойових дій, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-ХІІ).

До 2008 року діяла норма частини 5 статті 12 Закону №3551-ХІІ у такій редакції: «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI (далі - Закон №107-VI) текст вказаної вище частини 5 статті 12 Закону №3551-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. за №10-рп/2008 вказані зміни визнано неконституційними.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. №79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, Конституційний Суд України у п.2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 №10-рп/2008, дійшов висновку, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відновлено дію ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас, 09.04.2021р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021р. №325 «Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі Постанова №325), якою, серед іншого, установлено, що в 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-ХІІ, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1491 гривня (Додаток до Порядку використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затверджений Постановою №325).

Отже, на час виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-ХІІ та Постанова №325.

Виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій необхідно застосовувати не Постанову №325, а Закон №3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що разова грошова допомога до 5 травня в 2021 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону №367-ХІV. Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Колегія суддів зазначає, що, враховуючи фактично однаковий зміст Постанови №325 та постанови КМУ №112 від 19.02.2020р., ця адміністративна справа щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є типовою справою по відношенню до зразкової справи №440/2722/20, оскільки відповідачем у таких справах є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються фактично одними нормами права, та позивачами заявлено аналогічні вимоги.

При вирішенні цієї справи суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, наведені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 29.09.2020р. та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021р. у зразковій справі №440/2722/20.

Крім того, у судових рішеннях Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 висловлена правова позиція про те, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги; відмова відповідача в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному Законом №3551-ХІІ, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном; доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00).

А відтак, доводи апелянта про те, що Департамент не є належним відповідачем у даній справі колегія суддів вважає помилковими.

Крім того, згідно наданих департаментом на виконання вимог ухвали суду від 11.04.2023 року, пояснень, позивач з 17.08.2015 року перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник бойових дій, а тому доводи апелянта, що ОСОБА_1 на обліку у структурних підрозділах Департаменту в Єдиному державному автоматизовано реєстрі осіб, які мають право на пільги не перебуває є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з посиланням на воєнний стан, оскільки останні не стосуються виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року з огляду на впровадження воєнного стану на території України лише в 2022 році.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до тлумачення чинного законодавства, незгоди з рішенням суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Крім того, зазначаю, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити додо строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої, третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 17-1 Закону №3551-XII передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Таким чином, перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, оскільки дана дата визначена Законом як кінцева, до якої могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якої позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Дані висновки колегії суддів кореспондуються із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 30.09.2022р. по справі №140/17038/21, де розглядалися аналогічні спірні правовідносини.

Враховуючи, що перебіг строку звернення позивача до суду щодо захисту права на отримання грошової допомоги за 2021 рік слід обраховувати з 30 вересня 2021 року, відтак строк звернення до суду закінчився 30 березня 2022 року. Із зазначеним позовом до суду позивач звернувся 17.10.2022 року, тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, постановлено введення в Україні воєнного стану із 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилини 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходить військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується посвідченням офіцера ЗСУ серії НОМЕР_3

Вказана обставина свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду у зв`язку із мобілізацією до лав ЗСУ з початку запровадження в Україні воєнного стану викладена у постанові Верховного Суду від 29.09.2022р. по справі №500/1912/22.

Також, колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 травня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова