Справа № 9901/364/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2023 року

м. Київ

справа №9901/364/21

адміністративне провадження № П/9901/364/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого-судді - Мацедонської В.Е.,

суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М., Шевцової Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Морозенко С.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - Кравця Р.Ю.,

представника відповідача - Пантюхової Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України №344/2021 від 09 серпня 2021 року, поновлення на посаді,

УСТАНОВИВ:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

09 вересня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду з позовом до Президента України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та нечинним Указ Президента України №344/2021 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України» від 09 серпня 2021 року;

- поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на посаді командувача Повітряних Сил Збройних Сил України.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що нормами статтей 106, 117 Конституції України передбачені повноваження Президента України видавати укази, однак дане повноваження має і свої обмеження, а саме: такі укази мають бути одночасно видані на основі та на виконання як Конституції, так і законів України, що означає, що будь-який указ Президента України має мати чітко визначену правову підставу, а така правова підстава має бути узгоджена з Конституцією і законами України.

Позивач зазначає, що, не зачіпаючи питання конституційності актів Президента України, слід в рамках адміністративного судочинства перевірити та установити: чи було видано оскаржуваний Указ на основі та на виконання законів України, оскільки наявність у Президента України повноважень на прийняття указів не свідчить про наявність у нього необмежених дискреційних повноважень на прийняття указів.

Позивач указує, що відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» повноваження командувачів видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, основні завдання та порядок функціонування командувань видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України визначаються в положеннях, які затверджуються Головнокомандувачем Збройних Сил України.

В той же час положення про командувачів Повітряних Сил Збройних Сил України не було затверджене Головнокомандувачем Збройних Сил України, тобто відсутній нормативно-правовий акт, який би згідно статті 19 Конституції України визначав спосіб реалізації Президентом України своїх повноважень, передбачених статтею 117 Конституції України, в частині вирішення питання щодо звільнення командувача Повітряних Сил, тобто видання указу відбулося з порушенням статті 2 КАС України.

Оскільки в порушення вимог Закону України «Про Збройні Сили України» відсутнє положення, яке б передбачало повноваження командувачів видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, основні завдання та порядок їх функціонування, тоді відсутній механізм та спосіб реалізації Президентом України своїх повноважень, передбачених статтею 117 Конституції України в частині вирішення питання щодо звільнення командувача Повітряних Сил.

Окрім того, ОСОБА_1 указує на те, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних та юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого при прийнятті Указу Президента України №344/2021 вчинено не було. Оскаржуваний указ не містить жодної підстави звільнення позивача з займаної ним посади, що позбавляє ОСОБА_1 можливості дізнатись про причини його звільнення з займаної ним посади.

29 вересня 2021 року на адресу Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що Конституційний Суд України в своїх рішеннях, зокрема, від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 07 квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 02 жовтня 2008 року №19-рп/2008, від 08 серпня 2008 року № 21-рп/2008, неодноразово наголошував, що повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України. Законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов`язків на Президента України, крім тих, що передбачені нормами Конституції України.

Ураховуючи приписи статті 106 Конституції України, статтей 13, 16 Закону України «Про національну безпеку України» та статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» саме до повноважень Президента України належить звільнення командувачів видів Збройних Сил України, зокрема командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, і, відповідно, звільнення позивача з посади.

Також відповідач наголошує на тому, що жоден нормативно-правовий акт не містить вимогу зазначати в оскаржуваному Указі підстави звільнення позивача з посади.

Під час судового засідання ОСОБА_1 та його представники підтримали позовні вимоги, зазначивши про протиправність Указу Президента України №344/2021 від 09 серпня 2021 року з огляду на відсутність обґрунтованого подання для звільнення позивача з посади, просили позов задовольнити. Представник Президента України підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 15 вересня 2021 року відкрито провадження в цій справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 07 жовтня 2021 року о 13 год 00 хв.

07 жовтня 2021 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді, яка входить до складу колегії, Мартинюк Н.М. у відпустці.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні 25 листопада 2021 року о 13 год 00 хв.

У судовому засіданні, яке відбулося 25 листопада 2021 року, колегія суддів протокольною ухвалою витребувала від відповідача документи, які передбачені Положенням про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України щодо підготовки оскаржуваного указу, його погодження, обґрунтованості. В судовому засіданні оголошено перерву до 23 грудня 2021 року до 13:00 год.

08 грудня 2021 року на виконання вимог протокольної ухвали Суду від 25 листопада 2021 року відповідачем надано витребувані судом засвідчені копії наявних в Офісі Президента України матеріалів, які передували виданню Указу Президента України №344/2021 щодо звільнення ОСОБА_1 , а саме: лист Міністра оборони України А. Тарана від 04 серпня 2021 року №220/5327 про подання на розгляд проєкту Указу Президента України щодо звільнення ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України; проєкт Указу Президента України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України»; Довідка про проходження служби ОСОБА_3 ; довідка щодо погодження проєкту Указу Президента України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України»; а також примірник Указу Президента України №345/2021 «Про призначення ОСОБА_6 командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України».

23 грудня 2021 року на адресу Верховного Суду від представника позивача - адвоката Кравця Р.Ю. надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю позивача бути присутнім у судовому засіданні в Печерському районному суді м. Києва в іншій справі, де його явка є обов`язковою.

В судовому засіданні, яке відбулося 23 грудня 2021 року, клопотання позивача про перенесення розгляду справі задоволено, оголошено перерву в судовому засіданні до 17 лютого 2022 року до 12 год. 30 хв.

17 лютого 2022 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді, який входить до складу колегії суддів, Жука А.В. на лікарняному.

Наступне судове засідання призначено на 24 березня 2022 року на 13 год. 00 хв.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції РНБО, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 24 лютого 2022 року Президентом України прийнято Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Наказом Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року № 29/0/8-22 зупинено тимчасово розгляд справ Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників секретаріату цього касаційного суду.

01 квітня 2022 року від представника позивача - адвоката Р. Кравця надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що Рекомендаціями Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року роз`яснено необхідність по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду.

Наказом Голови Верховного Суду від 08 червня 2022 року унесено зміни до наказу Верховного Суду від 02 березня 2022 року №29/0/8-22, згідно з якими визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 наказу Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року № 29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану».

У зв`язку з вищевикладеним, розгляд справи призначено на 14 липня 2022 року на 13:00 год.

В судовому засіданні, яке відбулося 14 липня 2022 року, Суд надав час для примирення сторін та оголосив перерву до 25 серпня 2022 року до 12:30 год.

Судове засідання, призначене на 25 серпня 2022 року на 12:30 год, не відбулось з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів, і працівників апарату Верховного Суду у період з 23 до 25 серпня 2022 року, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 22 серпня 2022 року №45.

Наступне судове засідання призначено на 13 жовтня 2022 року на 12 год 30 хв.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 11 жовтня 2022 року №57/0/9-22, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів, і працівників апарату Верховного Суду у період з 12 до 14 жовтня 2022 року -Верховний Суд переходить на дистанційний режим роботи, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 13 жовтня 2022 року на 12:30 год, не відбулось.

Наступне судове засідання призначено на 24 листопада 2022 року на 12 год 45 хв.

Судове засідання, призначене на 24 листопада 2022 року на 12:45 год, не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на час проведення судового засідання.

Наступне судове засідання призначено на 13 грудня 2022 року на 11 год 00 хв.

Протокольною ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2022 року від відповідача витребувано документи та запропоновано позивачу чи його представнику надати додаткові пояснення, у зв`язку з чим оголошено перерву у справі до 09 лютого 2023 року до 12:30 год.

У судовому засіданні, яке відбулося 09 лютого 2023 року, представником відповідача надано копію розпорядження керівника Офісу Президента України №05-к від 13 жовтня 2021 року «Про розподіл обов`язків між Керівником Офісу Президента України та його заступниками, Керівником Апарату Офісу Президента України», оголошена перерва в судовому засіданні до 30 березня 2023 року на 12:30 год.

Судове засідання, призначене на 30 березня 2023 року на 12:30 год не відбувся у зв`язку з перебуванням судді, яка входить до складу колегії суддів, Шевцової Н.В. - у відпустці.

Наступне судове засідання призначено на 25 травня 2022 року на 12 год 45 хв.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Указом Президента України №443/2015 від 20 липня 2015 року «Про призначення ОСОБА_1 командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України» призначено генерал-лейтенанта ОСОБА_1 командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України.

Указом Президента України №344/2021 від 09 серпня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України» звільнено ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України.

Підставою для видання зазначеного Указу згідно з наданими відповідачем доказами слугував лист Міністерства оборони України від 04 серпня 2021 року №220/5327 за підписом Міністра оборони України А. Тарана про подання на розгляд проєкту Указу Президента України щодо звільнення генерал-полковника ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, до якого в якості додатків долучено проєкт Указу на 1 аркуші, довідку про проходження служби ОСОБА_1 на 1 аркуші.

ОСОБА_1 уважає, що вищезазначений Указ Президента України №344/2021 від 09 серпня 2021 рокує протиправним та підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом.

IІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Пунктами 1, 17 частини першої статті 106 Конституції України визначено, що Президент України забезпечує державну незалежність, національну безпеку і правонаступництво держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави.

Частиною третьою статті 106 Конституції України установлено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Законом України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року №2469-VIII (далі за текстом - Закон №2469-VIII, в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) визначаються та розмежовуються повноваження державних органів у сферах національної безпеки і оборони, створюється основа для інтеграції політики та процедур органів державної влади, інших державних органів, функції яких стосуються національної безпеки і оборони, сил безпеки і сил оборони, визначається система командування, контролю та координації операцій сил безпеки і сил оборони, запроваджується всеосяжний підхід до планування у сферах національної безпеки і оборони, забезпечуючи у такий спосіб демократичний цивільний контроль над органами та формуваннями сектору безпеки і оборони.

Пунктом 10 статті 13 Закону №2469-VIII визначено, що керівництво у сферах національної безпеки і оборони відповідно до Конституції України здійснює Президент України, який, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України за поданням Міністра оборони України, а також вище командування інших військових формувань за поданням керівників органів центральної виконавчої влади, яким підпорядковуються відповідні військові формування.

Згідно з частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про національну безпеку України» до складу Збройних Сил України входять види та окремі роди військ (сил). Командувачі видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Міністра оборони України. Повноваження командувачів видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, основні завдання та порядок функціонування командувань видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України визначаються в положеннях, які затверджуються Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Види Збройних Сил України визначені Законом України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII (далі за текстом - Закон №1934-ХII, в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили (стаття 3).

Підпунктом 12 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, визначено, що Міністр вносить в установленому порядку Президентові України подання про призначення на посаду та звільнення з посади осіб вищого командування Збройних Сил.

З огляду на такий перелік повноважень, Президент України у питаннях забезпечення державної незалежності та національної безпеки як Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України вирішує кадрові питання (зокрема, подання до Верховної Ради України про призначення Міністра оборони України, призначення на посади та звільнення з посад вищого командування Збройних Сил України, ін.), оголошує стан війни, мобілізацію та введення воєнного чи надзвичайного стану.

Виключно Президент України наділений правом призначати на посаду та звільняти командувача Повітряних Сил Збройних Сил України з посади за внесеним в установленому порядку поданням Міністра оборони України.

Так, спірні правовідносини в цій справі обумовлені незгодою позивача з Указом Президента України від 09 серпня 2021 року №344/2021 про його звільнення з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України.

За змістом ст. 19, 106 Конституції України реалізація повноважень, які випливають із статусу Президента України як гаранта додержання Конституції та законів України, так само повинна здійснюватися на підставі та в межах Конституції та законів України. В протилежному випадку мети забезпечення режиму законності досягнуто не буде.

Конституційний Суд України неодноразово вказував у своїх рішеннях, що повноваження Президента України визначаються виключно Основним Законом України і не можуть бути розширені законом або іншим нормативно-правовим актом.

Основним Законом України передбачено обов`язковість існування одних органів державної влади і можливість утворення інших, чітко визначено суб`єктів і порядок формування кожного органу державної влади, сферу його діяльності та/або предмет відання.

В Основному Законі України закріплено виключний перелік посадових осіб, у призначенні та звільненні яких безпосередньо бере участь Президент України, що свідчить про неможливість розширення на законодавчому рівні цього переліку.

Це узгоджується з правовими позиціями, викладеними в рішеннях Конституційного Суду України, у яких неодноразово йшлося про встановлення лише Конституцією України повноважень Президента України.

Усунути негативну дію акта Президента України особою, для якої він створив шкідливі наслідки, інакше як через визнання акта незаконним не існує. Визнати підзаконний акт незаконним можна тільки в судовому порядку. Для цього створена система судів адміністративної юрисдикції і процедури, які належить застосовувати. У межах цієї системи встановлений компетентний суд із повноваженнями на визнання Указу Президента України незаконним.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Обираючи аргументи та приймаючи докази, суд зобов`язаний обґрунтувати свій судовий розсуд шляхом наведення підстав для такого рішення, основних доводів (аргументів) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю має дослідити змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конституцією України.

Разом з тим, повноваження Президента України стосовно його керівництва у сферах національної безпеки і оборони, зокрема, призначення на посади та звільнення з посад вищого командування Збройних Сил України є дискреційними та виключною компетенцією його, як Глави держави, та реалізується ним на власний розсуд і за наявності на те достатніх підстав.

Слід також зауважити, що позивач не був звільнений з військової служби, а тільки з посади Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають їм можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним. При цьому повноваження державних органів не можуть визнаватися дискреційними за наявності лише одного правомірного та законно обґрунтованого варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень.

Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Оцінюючи спірне рішення, Верховний Суд в аспекті обсягу судового контролю керується частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій «прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не втручається в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.

Аргументи позивача з приводу відсутності положення яке б передбачало повноваження командувачів видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, основні завдання та порядок їх функціонування, як того вимагає Закон України «Про Збройні Сили України», а отже, як зауважує позивач, відсутній механізм та спосіб реалізації Президентом України своїх повноважень, передбачених статтею 117 Конституції України в частині вирішення питання щодо звільнення командувача Повітряних Сил, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

Як вже було зазначено, вичерпний обсяг повноважень Президента України (в тому числі представницьких, установчих, кадрових) зафіксований у Конституції України (пункт 31 частини першої статті 106), і такий не може бути розширений будь-яким іншим нормативним актом, у тому числі й законом. Це означає, що виключно Конституція нашої держави визначає й обмежує реальний обсяг виконавчої влади Президента. На цьому неодноразово наголошував Конституційний суд України у своїх рішеннях (від 10 квітня 2003 року №7-рп/2203, від 07 квітня 2004 року №9-рп/2004, від 17 грудня 2009 року №32-рп/2009).

При цьому, кадрові повноваження суб`єкта владних повноважень - це його компетенція призначати на посаду та/або звільняти з посади в органах державної влади (чи в інших публічних юридичних особах) певних осіб або самостійно, або через безпосередню участь у процесі призначення та/або звільнення такої особи разом з іншими органами державної влади.

Вичерпний перелік кадрових повноважень Президента України передбачено частиною першою статті 106 Конституції України, і випадки самостійного прийняття «політичних» рішень чітко відмежовано від випадків участі Президента у процедурі призначення чи звільнення особи (реалізації ініціативи інших державних органів).

При цьому, окрім самостійного ухвалення «політичних» рішень (коли мотиви його прийняття не мають узгоджуватися будь з ким чи будь-кому пояснюватися) чи участі в реалізації ініціативи інших органів виконавчої влади, де вирішення питання доцільності цілком перебуває у межах вільного розсуду (дискреційні повноваження) тих суб`єктів, до повноважень яких воно віднесене означеними нормами Конституції, Президент України видає ще й обов`язкові до виконання укази та розпорядження на основі та на виконання Конституції і законів України (частина третя статті 106 Конституції України).

У цій справі суб`єктом призначення позивача на посаду, в силу вимог пункту 17 частини першої статті 117 Конституції України, є Президент України.

Так, підставою для видання оскаржуваного Указу Президента України №344/2021 слугував лист Міністерства оборони України від 04 серпня 2021 року №220/5327 за підписом Міністра оборони України А.Тарана про подання на розгляд проєкту Указу Президента України щодо звільнення генерал-полковника ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України.

Таким чином, як суб`єкт призначення, Президент України відповідно до пункту 10 статті 13 Закону №2469-VIII на виконання чіткої і безумовної підстави, визначеної Законом, реалізував свої повноваження передбачені статтею 106 Конституції України шляхом видання оскаржуваного Указу щодо звільнення із займаної посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_1 .

Посилання позивача на те, що оскаржуваний Указ не містить конкретних підстав та мотивів його прийняття, колегія суддів також відхиляє, оскільки, як вже було зазначено Судом, підставою видання означеного Указу слугувало внесення Міністром оборони України у визначеному законом порядку подання (відповідно до пункту 10 статті 13 та частини п`ятої статті 16 Закону №2469-VIII).

Указом Президента України №970/2006 від 15 листопада 2006 року затверджено Положення про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України (надалі - Положення №970/2006), предметом регулювання якого є порядок підготовки та внесення на розгляд глави держави проектів актів Президента України - указів і розпоряджень.

Відповідно до підпункту 10 пункту 3 Положення №970/2006 Указами Президента України оформляються прийняті Президентом України на основі та на виконання Конституції і законів України рішення про призначення на посади та звільнення з посад вищого командування Збройних Сил України, інших військових формувань.

Пунктами 8 та 9 Положення №970/2006 передбачено, що проект акта Президента України вноситься на паперовому носії разом із його електронною копією, а також із супровідним листом, пояснювальною запискою, довідковими та аналітичними матеріалами, довідкою про погодження проекту (із зазначенням посадових осіб, з якими погоджено проект акта), якщо інше не передбачено законами України, актами Президента України. Пояснювальна записка до проекту акта Президента України має містити обґрунтування необхідності видання акта, посилання на норми Конституції, законів України, на основі і на виконання яких пропонується видання відповідного акта Президента України, характеристику його основних положень, інформацію про нормативно-правове регулювання відповідного питання, прогноз очікуваних політичних, соціально-економічних, правових наслідків його виконання, а також інформацію про вплив видання акта Президента України на видаткову, доходну частину державного бюджету.

Проекти актів Президента України мають бути завізовані зазначеними у пункті 5 цього Положення посадовими особами, керівниками органів, які вносять проекти актів.

В свою чергу, відповідно до пунктів 15, 18 Положення №970/2006 Проекти актів Президента України, підготовлені та внесені з порушенням вимог, передбачених законами України, актами Президента України, цим Положенням, а також такі, що викликають зауваження концептуального характеру, може бути повернуто за

рішенням Глави Секретаріату Президента України (у разі його відсутності - Першого заступника, заступника Глави Секретаріату Президента України) суб`єктам, які їх внесли. У разі якщо Президент України відхилив проект акта, такий

проект повертається у триденний строк суб`єкту, який його вносив.

Якщо Президентом України висловлено зауваження до поданого на підпис проекту акта, такий акт доопрацьовується в Секретаріаті Президента України, погоджується, візується в установленому цим Положенням порядку та повторно подається на підпис Президентові України.

Як вже вище було зазначено, протокольною ухвалою від 25 листопада 2021 року колегія суддів витребувала від відповідача документи, які передбачені Положенням про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України щодо підготовки оскаржуваного указу, його погодження, обґрунтованості.

На виконання вимог протокольної ухвали від 25 листопада 2021 року, відповідачем подано такі документи: копію листа Міністерства оборони України від 04 серпня 2021 року №220/5327 за підписом Міністра оборони України А.Тарання про подання на розгляд проєкту Указу Президента України щодо звільнення генерал-полковника ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, проєкт Указу Президента України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України», Довідку про проходження служби ОСОБА_1 , Довідку щодо погодження проєкту Указу Президента України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади командувача Повітряних Сил Збройних Сил України», яке завізоване відповідно до вимог пункту 16 Положення №970/2006.

З наведеного слідує, що у Президента України, як у суб`єкта призначення, були всі наявні та достатні підстави для прийняття на власний розсуд рішення відносно ОСОБА_1 , яке реалізовано Указом. У разі недостатності підстав та умов для прийняття акта, нормами Положення №970/2006 передбачений механізм повернення такого акту на доопрацювання.

Таким чином, дії відповідача у межах спірних правовідносин не суперечили вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не дають приводів для визнання протиправним оскаржуваного Указу також і інші твердження Позивача, оскільки вони не змінюють основних правових висновків та мотивів цього судового рішення.

Суд звертає увагу на те, що було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Відповідно до частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову не ґрунтуються на нормах закону, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити повністю.

Розподіл судових витрат

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 257, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України №344/2021 від 09 серпня 2021 року та поновлення на посаді відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 травня 2023 року.

Головуючий В. Е. Мацедонська

Судді А. В. Жук

Н. М. Мартинюк

Ж. М. Мельник-Томенко

Н. В. Шевцова