Справа № 140/4264/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/4264/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ ПФУ у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач2, ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком з 07.12.2022, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 15.08.1978 по 06.04.1983 та з 01.11.1993 по 24.04.1994.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 28.11.2022, після досягнення 63-річного віку, звернулася до відповідача1 із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та необхідними документами. Листом від 07.12.2022 №0300-0204-8/40056 відповідач1 повідомив, що згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж ОСОБА_1 становить лише 10 років 1 місяць 07 днів при необхідному від 19 до 29 років, у зв`язку з чим ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення від 02.12.2022 №16 про відмову у призначенні їй пенсії за віком. Зокрема, до страхового стажу не враховані періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме:

- з 15.08.1978 по 06.04.1983, оскільки зазначена дата заповнення трудової книжки має суттєві відмінності з датою в наказі про прийняття на роботу;

- з 01.11.1993 по 24.04.2004, оскільки після запису про звільнення з роботи відсутня посада відповідальної особи та її прізвище, ім`я та по батькові.

Позивач вважає відмову ГУ ПФУ в Запорізькій області в зарахуванні вказаних періодів роботи до загального трудового (страхового) стажу та у призначенні пенсії за віком протиправною та такою, що порушує її законні права та інтереси, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на роботодавця. Крім того посилається на те, що у даному випадку всі відомості, що зазначені у спірних записах, читабельні та зрозумілі, містять дати прийняття та звільнення з роботи з посиланням на номер та дату відповідного наказу роботодавця. Зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємства та періоди роботи.

При цьому, ОСОБА_1 покликається на те, що не може відповідати за правильність та повноту оформлення своєї трудової книжки, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення її права на соціальний захист, призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Також позивач зазначає, що для підтвердження свого трудового стажу зверталась до архівних установ щодо отримання інформації для підтвердження її роботи за спірні періоди. Зокрема, зі змісту архівної довідки, виданої трудовим архівом виконавчого комітету Володимирської міської ради, вбачається, що за період з 1993-1994 років документи з кадрових питань (особового складу) до архіву від ТзОВ «Агат» не надходили.

На думку позивача, наявні докази свідчать про те, що нею вживалися заходи для підтвердження спірних періодів роботи додатковими документами, незважаючи на те, що її трудова книжка містить усі необхідні відомості щодо спірних періодів роботи. Факт її роботи у ТзОВ «Агат» є беззаперечним, а спірні періоди у цьому підприємстві підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.27).

Відповідач2 у відзиві на позовну заяву (а.с.34-37) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що записи в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 не підлягають зарахуванню до страхового стажу, зокрема,

- з 15.08.1978 по 06.04.1983, оскільки свою трудову участь позивачка розпочала 15.08.1978, проте дата заповнення трудової книжки на титульному аркуші вказана 12.04.1993, тобто з порушенням тижневого строку у відповідності до п.2.2 Інструкції №58;

- з 01.11.1993 по 24.04.1994, оскільки після запису про звільнення з роботи відсутня посада, прізвище та ініціали відповідальної особи.

До страхового стажу також не було зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 28.05.2005 у відповідності до записів трудової книжки колгоспника від 10.11.1994 НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці ім`я позивачки вказано як ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним, де вказано ім`я ОСОБА_2 . До страхового стажу позивачки не було зараховано періоди по догляду за дитиною до трьох років з 27.09.1981 по 26.09.1984 відповідно до свідоцтва до народження ід 24.11.1981 НОМЕР_3 , оскільки в даному документі ім`я матері (позивачки) вказано як ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним, де вказано ім`я ОСОБА_2 . Крім того, не взято до уваги архівну довідку від 20.02.2018 №67/11 про виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві імені Шевченка за період з червня 1992 по листопад 1992 року, оскільки в тексті самої довідки ім`я позивачки вказано як ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним, де вказано ім`я ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним страховий стаж позивача обчислений у кількості 10 років 01 місяць 07 дні, вік позивачки становить 62 роки 11 місяців 22 дні та рішенням 02.12.2022 №16 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону №1058 у кількості 29 років та необхідного віку на момент звернення за призначенням пенсії.

З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

У відзиві на позов представник відповідача1 позовні вимоги не визнав (а.с.73-74). В обґрунтування своєї позиції вказав на підстави, аналогічні тим, про які зазначив відповідач2. Доводи відповідача1 зводяться до того, що на день звернення позивача за призначенням пенсії страховий стаж позивача становить 10 років 1 місяць 07 днів, тобто ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 28.11.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після досягнення 62 років 11 місяців 22 днів, звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та документами про призначення їй пенсії за віком (а.с.70,78).

Рішенням відповідача2 від 02.12.2022 №16 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Тривалість страхового стажу роботи, розрахована відповідачем, склала 10 років 1 місяць 07 днів. При цьому в рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 12.04.1993 НОМЕР_1 , зокрема, з 15.08.1978 по 06.04.1983, оскільки зазначена дата заповнення трудової книжки має суттєві відмінності з датою в наказі про прийняття на роботу; з 01.11.1993 по 24.04.2004, оскільки після запису про звільнення з роботи відсутня посада відповідальної особи та її прізвище, ім`я та по батькові.

Крім того, в даному рішенні вказано про неврахування періодів роботи та виплати допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 28.05.2005, періоду по догляду за дитиною до трьох років з 27.09.1981 по 26.09.1984, а також неврахування архівної довідки від 20.02.2018 №65/11 про виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві ім.Шевченка за період з червня 1992 по листопад 1992, у зв`язку з відмінностями в імені «Таїса», яке не відповідає даним паспорта «Таїсія» (а.с.6зворот, 44).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За правилами частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у зарахуванні окремих періодів роботи позивача до страхового стажу на підставі трудової книжки, яка заповнена з недоліками.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки від 12.04.1993 НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с.7-9) слідує, що позивач з 15.08.1978 по 06.04.1983 працювала на посаді офіціантки в кафе «Україна» (записи 2-5); з 01.11.1993 по 24.04.1994 на посаді головного бухгалтера в малому підприємстві «Агат» (записи 12-13).

Спірні періоди роботи позивача, що в сукупності становить 5 років 1 місяць 17 днів, до її страхового стажу не зараховані у зв`язку з неправильними та неточними записами, вчиненими у трудовій книжці.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктами 2.11, 2.12 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для не зарахування періоду роботи з 15.08.1978 по 06.04.1983 слугувала відмінність дати заповнення трудової книжки (12.04.1983) з датою в наказі на прийняття на роботу вперше (15.08.1978).

Разом з тим, з трудової книжки НОМЕР_1 позивача слідує, що вона заповнена особою ОСОБА_3 та стоїть печатка відділу кадрів, яка також проставлена на записі №5, що свідчить про звільнення позивача з посади офіціантки за власним бажанням на підставі наказу від 12.04.1983.

Отже, трудова книжка НОМЕР_1 ОСОБА_1 заповнена при звільненні відповідальною особою за видачу трудових книжок, на якому вперше заповнювалася трудова книжка позивача.

Разом з тим, Інструкція №58 не забороняє вносити записи до трудової книжки працівника при звільненні. Отже, в цій частині твердження відповідача є безпідставними.

Водночас суд звертає увагу, що інші періоди роботи позивача, які вказані у даній трудовій книжці, зараховані відповідачем2 без посилання на вказану підставу.

Крім того, періоди роботи позивача з 01.11.1993 по 24.04.1994 не зараховані до страхового стажу з огляду на відсутність у трудовій книжці посади, прізвища, ім`я та по батькові відповідальної особи.

Разом з тим, запис №13 про звільнення з посади головного бухгалтера за власним бажанням здійснений відповідно до пункту 2.27 Інструкції №58, оскільки всі графи є заповненими, запис завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

При цьому суд зауважує, що спірний період роботи позивача завірений печаткою підприємства, отже є підтвердженим, записи, внесені до трудової книжки, між собою пов`язані хронологічно та не мітять ознак підчисток чи підробок.

Суд також зазначає, що позивач вжила усіх можливих заходів для підтвердження свого трудового стажу шляхом витребуванням додаткових документів на його підтвердження.

Зокрема, позивач надала архівну довідку від 14.12.2022 №398/24, відповідно з якої слідує, що в трудовому архіві зберігаються документи з кадрових питань (особовому складу) по ТзОВ «Агат» за період 1996-2001, а за період з 1993-1994 на зберігання в трудовий архів не надходили (а.с.10).

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем2 не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

На переконання суду, відповідач2 протиправно не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 15.08.1978 по 06.04.1983 та з 01.11.1993 по 24.04.2004, які підтверджені записами в трудовій книжці.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що відповідно до рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.12.2022 №16 до страхового стажу позивача також не враховано періоди роботи та виплати допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 28.05.2005, період по догляду за дитиною до трьох років з 27.09.1981 по 26.09.1984, а також не враховано архівну довідку від 20.02.2018 №65/11 про виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві ім.Шевченка за період з червня 1992 по листопад 1992, у зв`язку з відмінностями в імені «Таїса», яке не відповідає даним паспорта «Таїсія», проте ОСОБА_1 у позовній заяві неправомірність неврахування вказаних періодів не спростовує.

Водночас суд зазначає, що до повноважень пенсійного органу віднесено обчислення страхового стажу при зверненні особи за призначенням пенсії і суд не вправі перебирати на себе такі повноваження. Відтак, встановити наявність чи відсутність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії з урахуванням спірних періодів, повинен орган, який призначає пенсію.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.12.2022 №16 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 15.08.1978 по 06.04.1983, з 01.11.1993 по 24.04.2004 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, зарахувавши до її страхового стажу періоди її роботи з 15.08.1978 по 06.04.1983 та з 01.11.1993 по 24.04.2004.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя стаття 139 КАС України).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача2 судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 715,73 грн, сплачений згідно з квитанцією (а.с.5).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.12.2022 №16 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 15.08.1978 по 06.04.1983 та з 01.11.1993 по 24.04.2004 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи з 15.08.1978 по 06.04.1983 та з 01.11.1993 по 24.04.2004.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у сумі 715,73 грн (сімсот п`ятнадцять грн 73 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Кравчука, 22В, );

Відповідач2: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр-т Соборний, 158б, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій