Справа № 600/2579/22-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2579/22-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

29 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради в якому просила:

-визнати неправомірними дії/бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради при розгляді скарг від 25.01.2022 року, від 03.03.2022 року;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" розглянути повторно скаргу від 03.03.2022 року та надати обґрунтовані відповіді, на зазначені у цьому зверненні питання;

- стягнути 500 грн завданої неправомірними діями моральної шкоди при розгляді скарг;

- визнати неправомірними дії Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради при розрахунку розміру субсидії при прийняті рішень від 01.12.2021 року та 15.12.2021 року;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради здійснити призначення, перерахунок розміру субсидії зазначених рішень з врахуванням витрат на опалення житла та відповідно до звернення від 22.09.2021 року;

- стягнути з відповідача 500 грн моральної шкоди завданої неправомірними діями;

- визнати неправомірною вимогу Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про повернення коштів надміру виплаченої субсидії зазначеної в повідомленні від 31.03.2022 року, як таку, що заявлена без законних підстав;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради утриматися від використання вимоги, як перешкоди для призначення та виплати державної допомоги при розгляді звернень з питань призначення субсидії та/або утримання будь - яких сум на її погашення до вирішення питання в судовому порядку.

19 січня 2023 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Чернівецької міської ради, як одержувач житлової субсидії починаючи з квітня 2015 року на підставі рішення комісії по розгляду спірних питань з призначення і виплати допомог, компенсацій, субсидій, пільг, соціальної підтримки громадян виконавчого комітету у м. Чернівці ради.

Так, з метою призначення житлових субсидій на опалювальний сезон 2021-2022 років відповідачем подавався запит в АТ "Чернівцігаз" щодо надання інформації з приводу наявності простроченої заборгованості з оплати житлово комунальних послуг понад три місяці (на дату надання такої інформації), відповідно до вимог п. 14 Положення про порядок призначення житлових субсидій.

За результатами розгляду запиту АТ "Чернівцігаз" надано довідку від 06.12.2021 року зі змісту якої встановлено, що у домогосподарстві гр. ОСОБА_1 відключений газовий котел і підключена газова плита, що унеможливлює надання послуги з опалення житлового будинку.

19.01.2022 року та 16.03.2022 року відповідачем подано запити в АТ "Чернівцігаз", про надання інформації щодо періоду відключення газового котла в домогосподарстві позивача.

Із змісту наданих довідок АТ "Чернівцігаз" від 25.01.2022 року та 22.03.2022 року встановлено, що газовий котел у домогосподарстві гр. ОСОБА_1 відключено 25.02.2016 року та підключено 21.01.2022 року.

Згідно листа №21/08/01-74 відповідач повідомив позивачеві, про надмірно виплачені кошти у виді житлової субсидії в сумі 52459,57 грн за період з 01.03.2016 року по 30.04.2021 року включно.

Так, 25.01.2022 року та 03.03.2022 року позивач звертався до директора Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради з скаргами, в яких просив переглянутим рішення СПСЗН від 15.12.2021 року, скасувати його в частині призначення субсидії в нульовому розмірі та призначити субсидію в реальних коштах на комунальні послуги з опалення житла на весь опалювальний період, врахувавши подані документи.

Департаментом соціальної політики Чернівецької міської ради розглянуто скарги позивача, зокрема 12.03.2022 року листом № П-125/3 повідомлено останнього про те, що відповідно до п.5 Положення про порядок призначення житлових субсидій житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово - комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком в межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлво - комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком і розміром обов`язкового відсотка платежу, встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 року № 1156 "Про новий розмір витрат на оплату житлово - комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії" .

Відтак, розмір субсидії розраховується, як різниця між вартістю житлово - комунальних послуг в межах соціальних норм і нормативів та обсягом обов`язкового платежу.

Також повідомлено про те, що враховуючи інформацію, отриману з АТ "Чернівцігаз" у позивача відключено котел до 21.01.2022 року, до розрахунку субсидії взято витрати за постачання та розподіл газу для газової плити - 5,4 куб. метра на одну особу на місяць, без врахування витрат за послугу, що не надавалась.

Оскільки, обов`язкова частка платежу середньомісячного сукупного доходу (259,54 грн) перевищила витрати з оплати за житлово - комунальні послуги в межах соціальних нормативів (189,72 грн) розмір житлової субсидії з жовтня 2021 року склав 0,00 грн.

Крім того, зазначено про те, що згідно абз. 2 п. 58 Положення встановлено, що у разі коли заявник не згоден з рішенням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення про відмову у призначенні житлової субсидії або визначений розмір субсидії, що прийнято на підставі інформації, отриманої під час обміну інформацією із суб`єктами надання інформації, державними реєстрами чи ресурсами, яку заявник вважає некоректною, заявник самостійно вживає заходів до уточнення такої інформації у відповідних першоджерелах.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, преамбулою до Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Згідно із ст. 1 вказаного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 цього ж Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

У випадку, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно із ст. 18 вказаного Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, в тому числі, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

-об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 25.01.2022 та 03.03.2022 зверталась до директора Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради з скаргами щодо здійснення розрахунку соціальних виплат (субсидії) останньому, які розглянуті відповідачем та надані відповіді.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про звернення громадян" не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про належне виконання відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян», а саме об`єктивно і вчасно розглянуто скарги ОСОБА_1 та повідомлено про результати розгляду її звернення.

Крім того, відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 2189-VIII визначено, що державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: 1) забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; 2) створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; 3) забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; 4) регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону № 2189-VIII до повноважень Кабінету Міністрів України належать встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 затверджено Положення про порядок призначення житлових субсидій (Положення №848), яке визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій.

Згідно п. 5 Положення №848 житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1156 Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії (Офіційний вісник України, 1998 р., № 30, ст. 1129).

Відповідно до п. 8 Положення №848 якщо в установленому порядку здійснено відключення споживачів від централізованого опалення (теплопостачання) і громадяни для обігріву приміщень використовують побутові електроприлади, для розрахунку розміру житлових субсидій в опалювальний сезон застосовуються соціальні нормативи на комунальну послугу з постачання та розподілу електричної енергії для індивідуального опалення.

Зазначені розрахунки здійснюються на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства та акта обстеження стану зовнішньо- і внутрішньобудинкових електромереж щодо їх відповідності вимогам нормативно-правових актів, що проведені організаціями, які здійснюють обслуговування таких мереж.

Форма акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства затверджується Мінсоцполітики.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в департаменті соціальної політики, як одержувач житлової субсидії.

Як встановлено судом першої інстанції, з метою призначення житлових субсидій на опалювальний сезон 2021-2022 управлінням з питань надання державних соціальних допомог та компенсацій департаменту надавався запит в АТ "Чернівцігаз" на отримувачів житлових субсидій для надання інформації, щодо наявності простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації ) заборгованості з оплати житлово - комунальних послуг.

Згідно довідки АТ "Чернівцігаз" від 06.12.2021 року встановлено, що у домогосподарстві позивача відключений газовий котел і підключена газова плита, що в свою чергу унеможливлює надання послуги з опалення житлового будинку.

Однак, позивач не повідомляв відповідача про відключення газового котла починаючи з 25.02.2016 року, ні в місячний термін, ні під час звернення останнього із заявами про призначення субсидії від 17.10.2018 року, 24.06.2019 року та 22.09.2021 року.

Крім того, для уточнення інформації щодо періоду відключення газового котла в домогосподарстві позивача, посадовими особами відповідача надано запити в АТ "Чернівцігаз" від 19.01.2022 року та від 16.03.2022 року.

Згідно наданих довідок АТ "Чернівцігаз" від 25.01.2022 року та від 22.03.2022 року встановлено, що газовий котел у домогосподарстві позивача було відключено 25.02.2016 року та підключено 21.01.2022 року.

Відтак, позивачеві надмірно виплачені кошти у вигляді житлової субсидії на загальну суму 52459,57 грн за період з 01.03.2016 року по 30.04.2021 року включно, про що останньому надіслано повідомлення від 31.03.2022 року, а також відповідачем прийнято рішення про призначення та розрахунку субсидій на оплату житлово-комунальних послуг, яку призначено позивачеві (в сумі -0,00).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій та рішення відповідача при розрахунку розміру субсидії позивачу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, у матеріалах справи наявна значна кількість скарг, звернень, запитів позивача щодо надання інформації та документів про підключення опалювального котла та надання субсидій, на які отримувала відповіді в яких, зокрема, зазначено наступне:

-«згідно з поясненнями, наданими АТ «Чернівцігаз», у Оператора ГРМ відсутня інформація щодо підключення газового котла за адресою ОСОБА_1 , а також відсутні підтверджуючі документи щодо звернення ОСОБА_1 з питань пуску газу до газового котла»;

- «21.01.2021 при проведенні робіт з перевірки газового котла працівниками АТ «Чернівцігаз» було встановлено, що газовий котел «Данко-16», встановлений за адресою ОСОБА_1 , знаходиться в робочому стані, про що складено акт на припинення/відновлення розподілу природного газу від 21.01.2021 №4776, у якому зазначено: «підключено котел «Данко», усунення недоліків (невідомо ким)»;

- «згідно з інформацією, викладеної у зверненні ОСОБА_1 , відновлення газопостачання до газового котла було здійснено представником АТ «Чернівцігаз» ще у березні 2016 року. Разом з тим, ОСОБА_1 не було надано копій відповідних підтверджуючих документів щодо проведення робіт з відновлення газопостачання представниками Оператора ГРМ»;

- «всі об`єкти систем газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресовуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішьного огляду та контрольного опресовування не допускається»;

- «21.01.2022 працівниками АТ «Чернівцігаз» не проводились відповідні роботи з підключення встановлених у ОСОБА_1 газових приладів, а було лише зафіксовано обставини фактичного підключення котла раніше. При цьому, Оператор ГРМ не зобов`язаний фіксувати такі обставини окремим актом»;

- «як вбачається з інформації, наданій АТ «Чернівцігаз» у відповідь на запит Департаменту соціальної політики, у домогосподарстві ОСОБА_1 не проводилось жодних робіт, крім відключення газового котла 25.02.2016, а через певний проміжок часу його підключення 21.01.2022. Відомості про проведенні роботи зафіксовано газовою службою»;

- «АТ «Чернівцігаз» листом від 06.04.2022 №58002.2.3 Пв-1821-0422 повідомлено, що у товариства відсутня можливість документально підтвердити факт звернення ОСОБА_1 до товариства з питання пуску газу до котла, а також конкретний період виконання таких робіт та конкретних осіб, які могли виконати такі роботи».

Таким чином, із змісту наданих відповідей на звернення та скарги позивача слідує висновок про те, що відключення, запуск чи навіть ремонт проводиться виключно Оператором газорозподільної системи з обов`язковим зовнішнім оглядом і опресовуванням повітря.

Тобто, у разі відключення у позивача 25.02.2016 газового котла і під час його підключення у 21.01.2022 обов`язковим повинен був проведений звнішній огляд, опресування повітря, про що мав би бути складений відповідний акт.

Проте, відповідачем у порушення вимог ст. 72 КАС України таких письмових доказів не надано.

Натомість, позивачем до матеріалів справи надано ряд квитанцій про розмір використаних кубічних метрів та оплата за них у 2016-2022 роках.

Тобто, позивачем сплачувався використаний газ протягом 6 років при відключеному котлі.

Навіть при сприятливих погодніх умовах позивач не могла проживати без газопостачання.

Проте, дані обставини були проігноровані відповідачем під час прийняття рішення про призначення та розрахунку субсидії позивачу.

Таким чином, відповідачем не надано підтверджуючих письмових доказів того, що у домогосподарстві позивача у період з 25.02.2016 по 21.01.2022 був відключений котел, тоді як позивачем надано письмові докази протилежного.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку те, що дії та рішення відповідача при розрахунку субсидії позивачу протиправними та наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача про призначення субсидії від 22.09.2021 року з урахуванням висновків суду.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Так, згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановленийстаттею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи.

Так, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, експертні висновки тощо.

Безспірно, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають психологічне напруження, розчарування та незручності, негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, вагомості наслідків.

Саме тому, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Проте, позивач не довів обґрунтованість моральної шкоди, оскільки вербальні покликання на те, що оскаржувані дії та рішення відповідача викликали у неї негативні зміни в житті не підтверджуються жодним доказом. Позивач також не вказала жодних критеріїв, які вона враховувала при визначенні причинно-наслідкового взаємозв`язку наслідків, що настали з бездіяльністю відповідача та не вказала конкретних обставин, які мають значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати безспірною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання дій протиправними, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради при розрахунку розміру субсидії при прийняті рішень від 01.12.2021 року та 15.12.2021 року.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про призначення субсидії від 22.09.2021 року з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.