Справа № 640/782/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/782/22 Суддя першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, третя особа - директор Департаменту правового забезпечення Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Скалецька Ірина Олександрівна, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання незаконним наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби морського та річкового транспорту України, у подальшому заміненого на правонаступника - Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (далі - Відповідач, Морська адміністрація) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.12.2021 № 568 «Про порушення дисциплінарного провадження» стосовно директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасування наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 08.12.2021 № 651-к «Про відсторонення від здійснення повноважень на посаді та покладання виконання обов`язків» стосовно директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 ;

- визнання незаконним наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 28.12.2021 № 690-к «Про накладання дисциплінарного стягнення»;

- поновлення на роботі на посаді директора Департаменту правового забезпечення Державної служби морського та річкового транспорту України;

- стягнення з Державної служби морського та річкового транспорту України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.12.2021 до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі;

- зобов`язання Державної служби морського та річкового транспорту України відшкодувати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з таким відстороненням від посади на час проведення дисциплінарного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору директора Департаменту правового забезпечення Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України ОСОБА_2 (далі - Третя особа, ОСОБА_2 ).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2022 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.12.2021 № 568 «Про порушення дисциплінарного провадження» стосовно директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 08.12.2021 № 651-к «Про відсторонення від здійснення повноважень на посаді та покладання виконання обов`язків» стосовно директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 28.12.2021 № 690-к «Про накладання дисциплінарного стягнення;

- поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Департаменту правового забезпечення Державної служби морського та річкового транспорту України (з врахуванням наступного перейменування установи);

- присуджено до стягнення з Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2021 до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі;

- присуджено до стягнення з Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з відстороненням від посади на час проведення дисциплінарного провадження на підставі наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 08.12.2021 № 651-к «Про відсторонення від здійснення повноважень на посаді та покладання виконання обов`язків».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що за результатами проведеного службового розслідування ОСОБА_1 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а проведене у подальшому дисциплінарне провадження є безпідставним, оскільки мало місце поза межами встановленого Законом України «Про державну службу» шестимісячного строку з моменту його вчинення, як і притягнення до дисциплінарної відповідальності за його наслідками. Суд підкреслив, що Морська адміністрація помилково вважає моментом, коли керівник органу державної служби дізнався про вчинення дисциплінарного проступку державним службовцем, є день ознайомлення з актом проведення службового розслідування, оскільки таким моментом є час, коли така особа дізналася про вчинення такого проступку, а про кваліфікацією такого вчинку. Також суд зазначив, що оскільки ініціювання дисциплінарного провадження здійснене поза межами строку притягнення Позивача до відповідальності, то протиправними і такими, що підлягають скасуванню, є накази про порушення дисциплінарного провадження та про відсторонення на посаді. Крім іншого, з огляду на незаконне звільнення ОСОБА_1 із займаної посади останній підлягає поновленню із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд зауважив, що присудженню на користь Позивача підлягає й середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з відстороненням.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, суд не врахував, що без проведення дисциплінарного провадження керівник державного органу не вправі накладати дисциплінарне стягнення на державного службовця, по-друге, оскільки про факт вчинення такого проступку ОСОБА_1 голові Морської адміністрації стало відомо після завершення службового розслідування, то це свідчить про те, що проведення дисциплінарного провадження та подальше накладення стягнення мало місце у межах встановленого Законом України «Про державну службу» строку, по-третє, судом першої інстанції безпідставно визнані протиправними та скасовані накази про порушення дисциплінарного провадження та про відсторонення Позивача від здійснення повноважень, оскільки такі акти вичерпують свою дію фактичним виконанням та подальше їх скасування не зумовлює поновлення прав особи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 21.04.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, Відповідачем не наведено жодних фактів та обставин, які б вказували на наявність у діях Позивача порушень вимог чинного законодавства, які мали наслідком висновок про можливість притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, по-друге, Морською адміністрацією помилково стверджується про неправильне застосування судом норм ч. 3 ст. 65 Закону України «Про державну службу», оскільки у спірних правовідносинах мало місце притягнення особи до дисциплінарної відповідальності поза межами шестимісячного строку, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, по-третє, суд правильно вказав на необхідність скасування наказів про порушення дисциплінарного провадження та про відсторонення Позивача від виконання обов`язків як передумову для стягнення середнього заробітку за час такого відсторонення.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31.05.2023.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги Морської адміністрації.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 13.01.2021 призначений на посаду директора Департаменту правового забезпечення Державної служби морського та річкового транспорту України наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 11.01.2021 №11-к.

У свою чергу, матеріали справи свідчать, що 30.12.2020 в.о. Голови Морської адміністрації окремим дорученням №247/05/13-20 доручив ОСОБА_3 (призначений на посаду Завідувача Сектору з питань запобігання та виявлення корупції Державної служби морського та річкового транспорту України наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 26.1.2018 № 297-к) здійснити перевірку неправомірних дій в термін з 04 січня 2021 року по 06 січня 2021 року включно в Управлінні (службі) Маріупольського морського порту Морської адміністрації та з 11 січня 2021 року по 16 січня 2021 року включно в Управліннях (службах) Одеського та Херсонського морський портів Морської адміністрації. Строк виконання доручення 22.01.2021 (т. 1 а.с. 192).

У цей же день в.о. Голови Морської адміністрації підписаний наказ №71-ВД «Про відрядження», яким оформлено рішення про відрядження ОСОБА_3 до м. Маріуполь з 04 січня 2021 року по 06 січня 2021 включно та до м. Одеса - м. Херсон з 11 січня по 16 січня 2021 року включно.

Наказом в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Глазкова А.В. від 23.02.2021 № 01-Д оголошено ОСОБА_3 догану за невиконання окремого доручення в.о. Голови Морської адміністрації від 30.12.2020 № 247/05/13-20 та наказу Морської адміністрації вiд 30.12.2020 № 17-ВД «Про відрядження» (т. 1 а.с. 240).

Крім того, 18.01.2021 в.о. Голови Морської адміністрації прийнято окреме доручення №7/04/13-21 щодо здійснення ОСОБА_3 перевірки повідомлення про ознаки вчинення корупційного або пов`язаного із корупцією правопорушення в термін з 19 січня 2021 року по 22 січня 2021 року включно в Державному підприємстві «Сервісний центр морського та річкового транспорту України» (м. Маріуполь) та в Управлінні (службі) Маріупольського морського порту Морської адміністрації. Зазначене окреме доручення видане на виконання дорученні Міністерства інфраструктури України від 17.11.2020 №43597/0/7-20 та листів Головного управління Служби безпеки України від 13.11.2020 №8/3/4-6744 та від 19.11.2020 №8/3/4-6927 щодо залучення працівників ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» до заходів державного контролю на морському транспорті (т. 1 а.с. 197).

19.01.2021 в.о. Голови Морської адміністрації прийнято наказ №01-ВД «Про відрядження ОСОБА_3 ».

У подальшому наказом в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Глазкова А.В. від 23.02.2021 №02-Д ОСОБА_3 оголошено догану за невиконання окремого доручення в.о. Голови Морської адміністрації вiд 18.01.2021 № 7/04/13-21 та наказу Морської адміністрації від 19.01.2021 № 01-ВД «Про відрядження» (т. 1 а.с. 241).

Крім іншого, 24.02.2021 в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Глазковим А.В. прийнято наказ № 03-Д, яким накладено дисциплінарне стягнення на ОСОБА_3 у вигляді звільнення за вчинення дисциплінарного проступку передбаченого пунктом 4 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме - дії, що шкодять авторитету державної служби. пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а caмe - неналежне виконання посадових обов`язків, пунктом 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме - перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення щодо невиконання доручення Міністерства інфраструктури України від 17.11.2020 № 43597/0/7-20 та листів Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України від 13.11.2020 № 8/3/4-6744 та вiд 19.11.2020 №8/3/4-6927 щодо залучення працівників ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» до заходів державного контролю на морському транспорті, що може бути кваліфіковано як конфлікт інтересів у контексті Закону України «Про запобігання корупції», а також як перевищення службових повноважень, з метою дотримання вимог міжнародних зобов`язань та чинних нормативно-правових актів, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення згідно з пунктом 4 частини першої статті 66 Закону України «Про державну службу» (т. 1 а.с. 242-243).

Наказом в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Глазкова А.В. від 01.03.2021 №122-К звільнено ОСОБА_3 , завідувача Сектору з питань запобігання та виявлення корупції, із займаної посади 01.01.2021 відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 зазначеного Закону (перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення). Підстава: подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, якi займають посади державної служби категорії «Б» та «В» Державної служби морського та річкового транспорту України вiд 15.02.2021 року, наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 24.02.2021 № 03-Д «Про накладання дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 » (т. 1 а.с. 244-245).

Національним агентством з питань запобігання корупції на адресу в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Глазкова А.В. скеровано припис про усунення порушень ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції» від 23.04.2021 за №6065/0/7-21, складеного за результатами перевірки додержання посадовими особами Державної служби морського та річкового транспорту України вимог Закону України «Про запобігання корупції» під час звільнення з посади завідувача Сектору з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 246-247). Указаний припис отримано Морською адміністрацією 28.04.2021 за вх. №6065/0/7-21 (т. 1 а.с. 246).

У згаданому приписі вказано на порушення вимог ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції» при звільненні ОСОБА_3 з посади завідувача Сектору з питань запобігання та виявлення корупції Морської адміністрації, оскільки останнє мало місце без згоди НАЗК.

На підставі п. 5-3 ч. 1, ч. 6 ст. 12, ч. 3 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» у цьому приписі висунуто вимогу усунути порушення ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції» шляхом скасування наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.03.2021 №122-К, проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли порушенню вимог ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції» щодо осіб, які готували наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.03.2021 №122-К, та за його результатами притягнути винних осіб до відповідальності.

На виконання вимог припису від 23.04.2021 за №6065/0/7-21, Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950, наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 02.09.2021 №444 «Про проведення службового розслідування» утворено комісію з проведення службового розслідування, якій доручено в період з 02.09.2021 по 30.09.2021 включно провести службове розслідування для виявлення причин та умов, що сприяли порушенню вимог ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції», щодо осіб, які готували наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.03.2021 №122-К (т. 2 а.с. 5-7).

За результатами вказаного службового розслідування складено акт від 30.09.2021 «Про результати проведення службового розслідування», згідно висновків якого ОСОБА_1 , директор Департаменту правового забезпечення, порушив вимоги ст. 8 Закону України «Про державну службу», ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції», посадову інструкцію директора Департаменту правового забезпечення, затверджену 13.01.2021, що призвело до невиконання посадових обов`язків та заподіяло шкоди авторитету державного органу (т. 2 а.с. 19-36).

Під час службового розслідування встановлено, що: «24.02.2021 за вих. №322/04/14-21 Морська адміністрація направила НАЗК подання про звільнення ОСОБА_5 (зареєстрований в НАЗК 24.02.2021 №02/12447/21.

Проте, у встановлений Порядком надання згоди Національного агентства з питань запобігання корупції на звільнення керівника уповноваженого підрозділу (уповноваженої особи) з питань запобігання та виявлення корупції державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України, затвердженим наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 17.03.2020 №100/20, строк відповідь не надійшла.

Оскільки НАЗК не дотримано вимог вказаного Порядку, в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Глазков А.В. звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправним та скасування вказаного припису; також Державна служба морського та річкового транспорту України звернулася до суду з позовом до НАЗК про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - надати погодження на звільнення або обґрунтовану відмову на звільнення ОСОБА_3 .

Станом на час проведення службового розслідування рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 у справі №420/4463/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

З урахуванням вказаного рішення виконання припису є неможливим.».

В акті службового розслідування також зазначено, що зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, комісія приходить до висновку, що ОСОБА_1 підлягає дисциплінарному стягненню у вигляді догани.

Судом першої інстанції встановлено, що цей акт передано голові Державної служби морського та річкового транспорту України службовою запискою (т. 2 а.с. 38).

У подальшому постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №420/4463/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 скасовано та прийнято по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково, зокрема:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 23 лютого 2021 року №01-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 »;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 23 лютого 2021 року №02-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 »;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 24 лютого 2021 року №03-Д «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 »;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 01 березня 2021 року №122-к «Про звільнення ОСОБА_3 »;

- поновлено ОСОБА_3 на посаді завідувача Сектору з питань запобігання та виявлення корупції Державної служби морського та річкового транспорту України з 01 березня 2021 року;

- стягнуто з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 152 534 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот тридцять чотири) гривні 08 коп.;

- стягнуто з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_3 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

У цьому рішенні суд дійшов висновку, зокрема, про те, що до завершення терміну розгляду Національним агентством з питань запобігання корупції подання про звільнення від 24.02.2021 року Відповідач в порушення приписів ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції» прийняв 01.03.2021 спірний наказ про звільнення ОСОБА_3 без згоди НАЗК.

Згодом, відповідно до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.12.2021 № 568 «Про порушення дисциплінарного провадження», прийнятого на підставі службової записки в. о. начальника Управління запобігання та виявлення корупції Державної служби морського та річкового транспорту України Оксани Денисової від 30.11.2021 № 8505/407.1/17-21, ч. 1 ст. 68 Закону України «Про державну службу», Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.12.2019 №1039, з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку посадовою особою Державної служби морського та річкового транспорту України, порушено дисциплінарне провадження стосовно директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 , здійснення якого доручено Дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» Державної служби морського та річкового транспорту України (т. 2 а.с. 71).

Наказом Морської адміністрації від 08.12.2021 № 651-к «Про відсторонення від виконання посадових обов`язків та покладання виконання обов`язків» директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження (т. 2 а.с. 76).

За результатами проведеного дисциплінарного провадження Дисциплінарною комісією складено подання від 16.12.2021 №7/П/21 (т. 2 а.с. 77-90), яким з урахуванням характеру та тяжкості дисциплінарного проступку державного службовця, його ставлення до виконання посадових обов`язків, відповідно до ч. 2 ст. 65, ст. 66, 67, 71 Закону України «Про державну службу» рекомендовано застосувати до директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Указане подання обґрунтоване тим, що відповідно до ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції» керівник уповноваженого підрозділу (уповноважена особа) державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України, може бути звільнений за ініціативою керівника, за умови надання згоди Національним агентством.

Згідно Порядку надання згоди Національним агентством з питань запобігання корупції на звільнення керівника уповноваженого підрозділу (уповноваженої особи) з питань запобігання та виявлення корупції державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України, затвердженим наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 17.03.2020 №100/20 та зареєстрованим в Мін`юсті 22.04.2020 року за №371/34654, з метою отримання згоди Національного агентства на звільнення керівника уповноваженого підрозділу (уповноваженої особи) суб`єкт призначення (роботодавець) вносить у письмовій формі подання про звільнення до Національного агентства.

Подання про звільнення з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», розглядається виключно у строк здійснення дисциплінарного провадження.

Строки розгляду НАЗК подання про надання згоди на звільнення за вчинення дисциплінарного проступку не зафіксовані, а прив`язані до строків здійснення дисциплінарного провадження.

Подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ складено 15.02.2021, тоді як подання про надання згоди на звільнення керівника уповноваженого підрозділу направлено до НАЗК лише 24.02.2021, тобто, в останній десятий день терміну для прийняття суб`єктом призначення рішення за результатами дисциплінарного провадження.

Відтак, за висновками Дисциплінарної комісії, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 було створено перепони щодо сумлінного і професійного виконання ОСОБА_3 своїх посадових обов`язків, що також підтверджується постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №420/4463/21 і поясненнями, наданими державним службовцем на вимогу Дисциплінарної комісії.

У зв`язку з викладеним наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 28.12.2021 №690-к «Про накладення дисциплінарного стягнення» на підставі ст. 64, п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 65 ст. 66, п. 4 ч. 1 ст. 66 та ст. 69 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 28.12.2021 за порушення Присяги державного службовця відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (т. 2 а.с. 91-93).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 64, 65, 69, 72 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон), ст. ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 (далі - Порядок №950), Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039 (далі - Порядок №1039), Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки Відповідачем було проведено дисциплінарне провадження щодо Позивача та притягнуто останнього до відповідальності поза межами встановленого Законом шестимісячного строку, то звільнення останнього відбувалося без наявних на те правових підстав, що має своїм наслідком скасування наказів щодо дисциплінарного провадження та стягнення середнього заробітку за час відсторонення та вимушеного прогулу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Законом України «Про державну службу» визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 64 Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності визначені у статті 65 Закону.

Так, згідно частини першої цієї статті підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних проступків окреслені у ч. 2 ст. 65 Закону.

При цьому, за правилами ч. 3 ст. 65 Закону державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що притягнення до дисциплінарної відповідальності державного службовця неможливе, якщо: 1) минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці; 2) якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Відповідно до ст. 71 Закону порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначає Порядок №1039.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що у межах спірних правовідносин здійснювалося також службове розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», процедуру проведення якого регламентовано Порядком №950.

Приписами абз. 5 п. 1 Порядку №950 (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу).

Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, службове розслідування для виявлення причин та умов, що сприяли порушенню вимог ч. 4 ст. 13-1 Закону України «Про запобігання корупції» щодо осіб, які готували наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.03.2021 №122-к, було призначено наказом Морської адміністрації від 02.09.2021 №444 саме на підставі Порядку №950 у зв`язку з отриманням відповідного припису НАЗК від 23.04.2021.

Висновки цього службового розслідування на виконання вимог п. п. 8-10 Порядку №950 зафіксовані в акті «Про результати проведення службового розслідування» від 30.09.2021, який головою комісії було надано голові Державної служби морського та річкового транспорту України.

При цьому із змісту пункту 10 Порядку №950 вбачається, що за результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

У разі коли рішення щодо проведення службового розслідування було прийнято на виконання припису Національного агентства посадова особа (орган), якій (якому) його адресовано, інформує Національне агентство стосовно висновків комісії про причини та умови, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, пропозицій щодо усунення зазначених причин та умов, а також стосовно вжитих заходів за результатами службового розслідування.

За результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

Прийняте за результатами службового розслідування рішення може бути оскаржено особою, стосовно якої проведено службове розслідування, згідно із законодавством (п. 11 Порядку №950).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, не заперечується учасниками справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, протягом визначеного указаним Порядком строку керівником Морської адміністрації не було прийнято рішення за наслідками проведеного службового розслідування.

Водночас, у подальшому, наказом Морської адміністрації від 01.12.2021 №586 порушено дисциплінарне провадження стосовно директора Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 . Цей наказ прийнято на підставі ч. 1 ст. 68 Закону та Порядку №1039.

У межах проведення цього службового розслідування Відповідачем також було прийнято наказ від 08.12.2021 №651-к, яким приписано відсторонити ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків директора Департаменту правового забезпечення з 08.12.2021 на час здійснення дисциплінарного провадження відповідно до наказу від 01.12.2021 №568.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією було складено подання від 16.12.2021 №7/П/21, за результатами розгляду якого Морською адміністрацією 28.12.2021 прийнято наказ №690-к «Про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення».

У площині наведеного, повертаючись до приписів ч. 3 ст. 69 Закону, якою регламентовано строки притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що, як було встановлено раніше, припис НАЗК від 23.04.2021 отримано Морською адміністрацією 28.04.2021 за вх. №6065/0/7-21. Отже, як правильно наголошено судом першої інстанції, саме з цього дня у розумінні норм ч. 3 ст. 69 Закону керівник державної служби дізнався або повинен був дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 . Подальше встановлення за наслідками проведеного службового розслідування факту вчинення Позивачем дисциплінарного проступку не змінює дати, з якої керівник Відповідача дізнався або повинен був дізнатися про такий вчинок.

Колегія суддів зауважує, що Окружний адміністративний суд міста Києва правильно вказав на те, що у спірному випадку з огляду на приписи ч. 3 ст. 65 Закону строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сплинув 30.10.2021, а відтак оскаржуваний наказ від 28.12.2021 №690-к «Про накладення дисциплінарного стягнення» є таким, що прийнятий без урахування норм ч. 3 ст. 65 Закону, що безумовно свідчить про його протиправність.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, на думку судової колегії, правильність висновків суду першої інстанції про звільнення Позивача з порушенням вимог законодавства про працю свідчить і про обґрунтованість позиції останнього про необхідність задоволення позовних вимог шляхом поновлення його на займаній на момент звільнення посаді - директора Департаменту правового забезпечення Державної служби морського та річкового транспорту України (з врахуванням наступного перейменування установи), починаючи з 29.12.2021, тобто дня, наступного за днем звільнення.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом першої інстанції визначено, що розрахунок належної до стягнення на користь Позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється за правилами Порядку №100, а жодних зауважень щодо відсутності у резолютивній частині судового рішення належної до стягнення суми учасниками справи не висловлено, колегія суддів здійснювала розгляд і вирішення цієї справи у межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам Морської адміністрації про те, що судом не було враховано, що передумовою прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення є необхідність проведення дисциплінарного провадження, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 10, 11 ст. 69 Закону результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

У свою чергу, приписи ст. 77 Закону визначають, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (ч. 1).

Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження (ч. 5).

Викладене свідчить, що за чинного правого регулювання передумовою вирішення питання про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є проведення дисциплінарного провадження.

Разом з тим, враховуючи викладені вище висновки, суд апеляційної інстанції зауважує, що, зважаючи на те, що наказ «Про порушення дисциплінарного провадження» №568 прийнято Відповідачем 01.12.2021, а вже 16.12.2021 було складено комісією подання №7/П/21 і за наслідками його розгляду прийнято наказ від 28.12.2021 №690-к «Про накладення дисциплінарного стягнення», Морська адміністрація, наголошуючи, що накладення дисциплінарного стягнення можливе лише на підставі подання, складеного за наслідками проведення дисциплінарного провадження, а не службового розслідування, мала об`єктивну можливість забезпечити здійснення необхідних процедур і до завершення шестимісячного строку, тобто до 30.10.2021. Недотримання ж цього строку, як було підкреслено раніше, в силу ч. 3 ст. 65 Закону унеможливлює притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

З приводу аргументів апеляційної скарги про відсутність у суду правових підстав для скасування наказів Відповідача від 01.12.2021 №568 «Про порушення дисциплінарного провадження» та від 08.12.2021 №651-к «Про відсторонення від здійснення повноважень на посаді та покладання виконання обов`язків», оскільки останні є актами одноразового застосування та вичерпали свою дію, а відтак їх подальше скасування не зумовлює поновлення прав Позивача, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Положеннями ст. 72 Закону передбачено, що державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі.

У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.

Під час відсторонення від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.

Тобто, законодавець допускає відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків на час, не більше ніж до закінчення дисциплінарного провадження. При цьому, як свідчать указані норми, за час відсторонення заробітна плата державному службовцю не виплачується.

Судова колегія зауважує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Тобто, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Верховний Суд у постанові від 13.05.2021 у справі № 560/832/20 прийшов до висновку, що розгляд питання правомірності винесення наказів про здійснення дисциплінарного провадження та про продовження його строків в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів такого дисциплінарного провадження та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за його результатами, у сукупності з іншими доказами не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, а тому не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, й в постановах від 15.03.2019 у справі № 815/622/17 та від 12.02.2020 у справі №160/7402/18.

Разом з тим, застосовуючи наведені позиції суду касаційної інстанції до спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що, як було встановлено раніше та обґрунтовано підкреслено судом першої інстанції, у межах цього спору вбачається, що не лише наказ про накладення дисциплінарного стягнення, а й саме дисциплінарне провадження було ініційоване після спливу встановленого ч. 3 ст. 69 Закону строку. Відтак, прийняття наказів від 01.12.2021 №568 «Про порушення дисциплінарного провадження» та від 08.12.2021 №651-к «Про відсторонення від здійснення повноважень на посаді та покладання виконання обов`язків» зумовило порушення права Позивача, зокрема, на оплату праці. Таким чином, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до правильного висновку про необхідність їх скасування у правовому полі координат спірних правовідносин, оскільки лише у цьому випадку можуть бути повністю відновлені порушені права особи, за захистом яких вона звернулася.

З указаних підстав судова колегія вважає також обґрунтованим твердження суду першої інстанції про те, що з Відповідача на користь Позивача підлягає також стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з відстороненням від посади на час проведення дисциплінарного провадження.

Крім того, щодо твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість іншої частини позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що, як вже зазначалося вище, ця частина судового рішення не була предметом апеляційного оскарження, а відтак, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, останнє переглядалося у межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник Позивача просив стягнути на користь ОСОБА_1 з Морської адміністрації витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, 23.05.2023 до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника Позивача щодо розподілу судових витрат, копію якої було направлено Відповідачу, в якій останній просив стягнути з Морської адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 27 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат Позивачем було надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.12.2022 №03/2022/ФО, детального опису правничої (правової) допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг №2 від 15.05.2023 та звіту №2.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач, отримавши примірник відзиву і заяви щодо розподілу судових витрат 23.05.2023, до суду апеляційної інстанції заперечення про відшкодування витрат на правничу допомогу, не подавав, однак у судовому засіданні заперечував проти їх присудження з підстав завищення вартості, непропорційності та необґрунтованості.

Відтак, перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат у розрізі видів наданих послуг, колегія суддів з урахуванням доводів представника Відповідача вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Щодо обґрунтованості витрат, наведених у детальному описі правничої (правової) допомоги, а саме щодо послуг з попереднього ознайомлення з апеляційною скаргою (3 800,00 грн), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що складання і підготовка відзиву на апеляційну скаргу належить до такої діяльності адвоката як складання процесуальних документів, до якої входять всі вище перелічені послуги. Отже, окреме їх виділення від підготовки відзиву на апеляційну скаргу є необґрунтованим, позаяк останні є елементом підготовки такого документу, а тому такі витрати не можуть вважатися обґрунтованими.

Також не видаються такими, що є неминучими, витрати із складання заяви щодо розподілу судових витрат, оскільки процесуальний закон вимог щодо обов`язковості наведення обґрунтувань останньої не містить.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що аналіз змісту відзиву на апеляційну скаргу свідчить, що його окремі частини є фактичним відтворенням змісту додаткових пояснень до позовної заяви (т. 1 а.с. 139-159), зокрема, пункти 2-92 додаткових пояснень майже повністю збігаються з пунктами 5-89 відзиву на апеляційну скаргу, аргументи проти якої викладені у пунктах 90-102 відзиву на 4 сторінках з 25.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що заявлена до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000,00 грн є необґрунтованою, а тому з урахуванням наведених вище мотивів та заперечень Морської адміністрації підлягає зменшенню з цих підстав до 7 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - без змін.

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, м. Київ, пр-т. Перемоги, 14, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 31 травня 2023 року.