Справа № 640/1196/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 травня 2023 року

м. Київ

справа №640/1196/20

адміністративне провадження № К/990/16693/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури

на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №640/1196/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Вищого господарського суду України про визнати порушення державою Україна в особі Вищого господарського суду України права на отримання суддівської винагороди, стягнення майнової шкоди, -

УСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2022 позов задоволено частково - стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1782675,66 грн майнової шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури подав в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року заяву Першого заступника керівника Київської міської прокуратури про поновлення строку на апеляційне оскарження - задоволено, поновлено Першому заступнику керівника Київської міської прокуратури строк на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року.

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року у справі №640/1196/20 повернуто особі, яка її подала.

08 травня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Першого заступника керівника Київської міської прокуратури.

Частиною третьою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у відкритті провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України, Державної казначейської служби України про стягнення кошті - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури подав в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України апеляційну скаргу, в якій просив скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури залишено без руху, оскільки остання не відповідає вимогам статей 53, 295, 296 КАС України, а саме: пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а клопотання про його поновлення визнано необґрунтованим, а також всупереч вимог частин 3, 4 статті 53 КАС України та частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не наведено обґрунтувань необхідності подання цієї апеляційної скарги.

Апелянту надано строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали, яку останній отримав в електронному кабінеті 22 березня 2023 року о 20:22 год, тобто у розумінні частини 6 статті 251 КАС України - 23 березня 2023 року.

На виконання вимог ухвали від 22 березня 2023 року Першим заступником прокурора до суду подано заяву, в якій останній просив поновити строк на подання апеляційної скарги. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що Київською міською прокуратурою постійно здійснюється моніторинг судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень, однак у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року прийнятих Окружним адміністративним судом міста Києва судових рішень нараховується 68 440, що об`єктивно унеможливлювало виявити, зокрема, рішення суду від 12 вересня 2022 року у справі №640/1196/20 у максимально короткі строки з огляду на те, що апелянт не був учасником цієї справи. Крім того, наголошує, що після ознайомлення з рішенням суду Київською міською прокуратурою було направлено 10 січня 2023 року до Окружного адміністративного суду міста Києва запит про надання матеріалів справи на ознайомлення, однак через перебування справи в Шостому апеляційному адміністративному суді та у подальшому її повернення вже до Київського окружного адміністративного суду представник органу прокуратури зміг ознайомитися з її матеріалами лише 15 лютого 2023 року.

Відповідно до частини 3 статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Розглянувши заявлене скаржником клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення, оскільки матеріалами заяви підтверджується вчинення Першим заступником прокурора протягом січня-лютого 2023 року активних дій, спрямованих на ознайомлення з матеріалами справи N 640/1196/20, а також на підготовку і подання апеляційної скарги на судове рішення.

Разом з тим, на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Першим заступником прокурора до суду подано лист від 31 березня 2023 року №15/2-6820-23, в якому останній обґрунтовував необхідність подання апеляційної скарги у цій справі тим, що Державною казначейською службою України не було належним чином виконано вимоги ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху, оскільки не подано заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Наголосив, що у подальшому Державною казначейською службою України не подано касаційну скаргу на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження. Викладене, на переконання Першого заступника прокурора, свідчить про те, що неналежне виконання Державною казначейською службою України своїх обов`язків із захисту інтересів держави зумовило безпідставне стягнення коштів з Державного бюджету України у розмірі понад 1,7 млн грн.

Проте, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідні доводи Першого заступника прокурора не свідчили про виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у відповідній частині з огляду на таке.

Так, як було наголошено в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху відповідно до частин 3, 4 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

За правилами частин 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Із змісту апеляційної скарги вбачалось, що підставою для її подання Першим заступником прокурора визначено неналежне здійснення Державною казначейською службою України захисту державних інтересів у спірних правовідносинах, які полягають у неналежному здійсненні заходів апеляційного оскарження рішення суду від 12 вересня 2022 року, зокрема, подання апеляційної скарги із пропуском строку та неусунуненням її недоліків, що призвело до відмови у відкритті апеляційного провадження, внаслідок чого державні інтереси залишилися незахищеними, а значна сума бюджетних коштів підлягала стягненню з Державного бюджету України в умовах воєнного стану. Аналогічні за своїм змістом мотиви необхідності подання апеляційної скарги Першим заступником прокурора викладені також у листі останнього від 31 березня 2023 року N15/2-6820-23.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне зауважити, що подання апеляційної скарги є правом, а не обов`язком учасника справи. Аналізуючи зміст ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі N640/1196/20 суд апеляційної інстанції вказав, що Державна казначейська служба України вчиняла дії, спрямовані на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме - на виконання вимог ухвали від 28 листопада 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху, надала документ про сплату судового збору.

У свою чергу неподання Державною казначейською службою України клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення на виконання вимог ухвали від 28 листопада 2022 року, на переконання суду апеляційної інстанції, не може свідчити про неналежне виконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків. При цьому, зміст ухвали від 28 листопада 2022 року свідчить, що таке клопотання Державною казначейською службою України подавалося до Шостого апеляційного адміністративного суду разом з апеляційною скаргою.

У пункті 4 мотивувальної частини рішення від 08 квітня 1999 року N 3-рп/99 Конституційний Суд України наголосив, що з урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Порушення інтересів держави на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі прокурор обґрунтував тим, що прийняття Окружним адміністративним судом міста Києва рішення у цій справі, яким стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 1 782 675,66 майнової шкоди, завдає значної шкоди Державному бюджету України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу оскарження суддею неправомірності дій Вищого господарського суду України при виплаті йому суддівської винагороди без урахування норм Конституції України. Викладене, на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції свідчило, що у межах цього спору судом здійснювалася перевірка правильності нарахування та обчислення ОСОБА_1 суддівської винагороди через призму, зокрема, рішення Конституційного Суду України N 11 -р/2018 від 04 грудня 2018 року. Тобто, указаний спір ініційований саме фізичною особою з метою захисту від порушень з боку органу державної влади, а не навпаки.

Натомість порушення економічних інтересів держави Перший заступник прокурора фактично вбачає не в діях Державної казначейської служби України, а з боку суду першої інстанції, який своїм рішенням частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з Державного бюджету України на користь позивача майнову шкоду.

Наведене свідчить про фактичну незгоду прокурора з рішенням суду, що водночас не вказує на порушення або загрозу порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, які б підлягали захисту компетентним органом, а в разі його відсутності чи нездійснення (здійснення неналежним чином) ним своїх функцій - прокурором.

Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить, що фактично підставою звернення до суду стала незгода Першого заступника прокурора з висновками суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, а не нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави.

Таким чином, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, прокурор перекладає на себе компетенцію відповідних уповноважених органів за відсутності на це визначених законодавчих підстав.

За таких обставин, оскільки викладені у листі Першого заступника прокурора доводи щодо необхідності прийняття до провадження його апеляційної скарги зводились до того, що останній має право виконувати процесуальну роль заміни відповідного органу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги ухвали від 22 березня 2023 року щодо обґрунтування необхідності подання апеляційної скарги прокурором на рішення суду першої інстанції Першим заступником прокурора - виконані не були.

Згідно частиною 2 статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне повернути апеляційну скаргу Першому заступнику керівника Київської міської прокуратури, оскільки останнім усунуто недоліки апеляційної скарги не у повній мірі.

У своїй касаційній скарзі скаржник зазначає, що звернення прокурора до суду з вказаною апеляційною скаргою має важливе значення для ефективного використання бюджетних коштів та уникнення безпідставного їх стягнення. При цьому, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 912/989/18, вказує, що правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а порушення порядку використання бюджетних коштів такому суспільному інтересу не відповідає, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Слід зазначити, що особливість сучасного конституційного статусу прокурора в суді, деталізованого в процесуальних кодексах та Законі України «Про прокуратуру», полягає у тому, що представництво прокурором інтересів держави у суді носить допоміжний характер, оскільки основну роль у цьому процесі мають відігравати профільні органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, які повинні самостійно звертатися до суду. Такий підхід до визначення ролі прокурора у сфері представництва інтересів держави у суді було закладено у Перехідних положеннях Конституції України 1996 року та у подальшому втілено в життя з урахуванням досвіду функціонування прокуратури в європейських державах, стандартів Ради Європи, а також висновків та рекомендацій, які надавалися Венеціанською Комісією щодо законопроектів про реформування прокуратури України.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини 4 статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

При цьому, наявність підстав, визначених частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" для представництва інтересів держави у суді можливе за умови нездійснення захисту суб`єктом владних повноважень, яке виявляється в усвідомленій пасивній поведінці. Тобто, останній усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Оскільки відповідач у справі скористався своїм правом на оскарження рішення суду першої інстанції, доводи скаржника стосовно неналежного виконання Державною казначейською службою України своїх обов`язків є безпідставними.

Натомість, порушення економічних інтересів держави прокурор фактично вбачає з боку суду першої інстанції, який своїм рішенням стягнув на користь позивача майнову шкоду, що свідчить про незгоду з рішенням суду, однак не вказує на порушення інтересів держави або загрозу їх порушення у спірних правовідносинах.

А отже, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури у касаційній скарзі не спростовує висновки суду апеляційної інстанції щодо неусунення недоліків апеляційної скарги у частині надання обґрунтувань необхідності подання апеляційної скарги у розумінні частин 3, 4 статті 53 КАС України та частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, правильно застосував норми процесуального права (стаття 169, 298 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 169, 296, 298, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №640/1196/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Вищого господарського суду України про визнати порушення державою Україна в особі Вищого господарського суду України права на отримання суддівської винагороди, стягнення майнової шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова