Справа № 320/4264/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року Київ Справа №320/4264/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області , у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №38 від 18.08.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є працівником охорони здоров`я, та має право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''. Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №38 від 18.08.2022 про відмову у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" оскільки посада помічника лікаря інфекціоніста відділення епідеміологічного нагляду (спостереження) та профілактики інфекційних хвороб Васильківського відділу ДУ "Київський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України дає право на виплату зазначеної одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії як працівнику охорони здоров`я.

Ухвалою суду від 27.02.2023 по справі відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надало відзив на позовну заяву, де зазначає, що період роботи з 01.04.1981 року по теперішній час неможливо зарахувати до стажу роботи, що визначає право на виплату грошової допомоги, оскільки на момент виходу на пенсію вона працювала на посаді помічника лікаря - епідеміолога, яка не передбачена Переліком №909 від 04.11.1993, тому, на думку відповідача, відмова пенсійного органу є правомірною, внаслідок чого адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відзив на позов до суду не надало.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 06.10.2021 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як зазначено в Довідці від 11.08.2022 №11 та трудової книжки позивача, які містяться в матеріалах справи ОСОБА_1 01.04.1981 р. прийнята на посаду помічника санітарного лікаря з комунальної гігієни Васильківської райепідемстанції, переведена на посаду помічника лікаря-епідеміолога (наказ від 30.10.1981 р. № 100), наказом від 23.10.1990 р. переведена помічником санітарного лікаря відділення гігієни харчування, 23.02.2000 р. переведена на посаду помічника лікаря гігієніста, наказом МОЗ України № 336-о від 31.12.2008 р. назва закладу Васильківська райсанепідстанція змінена на ДЗ "Васильківська районна санітарно-епідеміологічна станція" МОЗ України, 29.12.2012 р. звільнена у зв`язку з переведенням до Головного управління Держсанепідслужби у Київській області, наказом від 02.01.2013 р. призначена на посаду фельдшера санітарного відділу санітарного нагляду Васильківського районного управління Головного управління Держсанепідслужби у Київській області, 03.08.2015 р. назву відділення санітарного нагляду Васильківського райуправління змінено на санітарно-гігієнічний відділ Васильківського райуправління Головного управління Держсанепідслужби у Київській області, наказом від 14.04.2016 р. звільнена з займаної посади в порядку переведення для подальшого працевлаштування в ДУ "Київський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", 14.04.2016 р. прийнята на посаду помічника лікаря-епідеміолога відділення дезінфектології Васильківського районного відділу лабораторних досліджень ДУ "Київський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", 20.07.2016 р. у відповідності до наказу МОЗ України від 08.07.2016 № 689 назва установи змінена з ДУ "Київський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" на ДУ "Київський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", наказом від 02.01.2019 р. переведена на посаду помічника лікаря епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень відокремленого підрозділу Васильківського районного відділу лабораторних досліджень ДУ "Київський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", наказом МОЗ України № 1103 від 02.06.2021 р. Назва установи змінена з ДУ "Київський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України" на ДУ "Київський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України", наказом від 30.06.2021 р. переведена на посаду помічника лікаря-епідеміолога відділення епідеміологічного нагляду (спостереження) та профілактики інфекційних хвороб Васильківського відділу ДУ "Київський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України", 04.01.2022 р. назва установи змінена на Васильківську філію ДУ "Київський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України".

31.01.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою встановленого зразка для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову у перерахунку пенсії згідно п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 02.02.2022 року №38 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії на підставі п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

ОСОБА_1 повторно, 11.08.2022 р. звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про надання грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1191. За принципом екстериторіальності заява від 11.08.2022 була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яким 18.08.2022 року за №38 було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 11.08.2022 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, що містяться в електронній пенсійній справі ОСОБА_1 період роботи з 01.04.1981 по теперішній час неможливо зарахувати до стажу роботи, що визначає право на виплату грошової допомоги, оскільки на момент виходу на пенсію працювала на посаді помічника лікаря-епідеміолога, яка не передбачена Переліком №909.

31.08.2022 позивач отримала листа від Головного управління ПФУ у Київській області (відділ обслуговування громадян № 8 (сервісний центр), в якому повідомлено про те, що прийнято рішення № 38 від 18.08.2022 р. про відмову в перерахунку пенсії та направлено копію рішення № 38 від 18.08.2022.

Крім того, Головне управління ПФУ у Київській області розглянуло звернення ОСОБА_1 , зареєстроване 24.08.2022 р. № 11750/К-1000-22 та надано позивачу відповідь листом від 07.09.2022 за №1000-0202-8//86707, в якому повідомлено, що після надходження звернення встановлено, що ОСОБА_1 працювала на день досягнення пенсійного віку на посаді помічника-епідеміолога в "Київському обласному центрі контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" та п. 2.3 Наказу міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 р. № 385 (зі змінами) передбачено, що обласний центр контролю та профілактики хвороб (республіканських, обласних, районних, м. Києва та м. Севастополя) відноситься до закладів охорони здоров`я, а тому 01.09.2022 Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Київській області направлено лист за № 1000-0306-9/83595 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та за № 1000-0306-9/83603 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо повторного розгляду заяви від 3102.2022 та від 11.08.2022 та прийняття відповідного рішення.

Листом від 15.09.2022 р. №1500-0305-9/94676 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомив, що підстави для виплати грошової допомоги відсутні.

Грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення позивач ОСОБА_1 не отримала.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернулась до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "є" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом "е" ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я після досягнення ними 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, для призначення позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій необхідно встановити наступні факти: факт роботи позивача на день досягнення пенсійного віку в закладі охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", наявність на цей момент у позивача страхового стажу на таких посадах тривалістю 35 років, відсутність факту отримання будь-якої пенсії раніше до моменту досягнення пенсійного віку.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою КМУ від 4 листопада 1993 р. N 909 (далі Постанова №909).

Відповідно до положень Постанови №909 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2021 р. по 31 березня 2022 р. - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до розділу 2 Переліку №909 право на одноразову грошову виплату мають особи, які працювали у лікарняних закладах, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-1V періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, в галузі охорони здоров`я відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до примітки 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників охорони здоров`я, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.03.2002 №117, професії помічник лікаря-епідеміолога, фельдшер санітарний (помічник лікаря-гігієніста) належать до категорії фахівці.

Відповідно до статті 74 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" провадити медичну, фармацевтичну діяльність, надавати реабілітаційну допомогу можуть особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам. Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які провадять певні види медичної і фармацевтичної діяльності, надають реабілітаційну допомогу, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідальність за дотримання зазначених кваліфікаційних вимог несуть керівники закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів, а також органи, яким надано право видавати ліцензію на провадження відповідних видів господарської діяльності.

Отже, посада помічник лікаря-епідеміолога, фельдшер санітарний (помічник лікаря-гігієніста), помічник санітарного лікаря, відноситься до посад середнього медичного персоналу незалежно від найменування установ (закладів) відповідно до розділу II Переліку №909.

Відповідачами не заперечується наявність у позивача страхового стажу.

Крім того, позивачці до моменту призначення пенсії за віком, пенсія з інших підстав не призначалась, одноразова грошова допомога не виплачувалась.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працювала на день досягнення пенсійного віку на посаді помічника-епідеміолога відділення епідеміологічного нагляду (спостереження) та профілактики інфекційних хвороб Васильківського відділу ДУ "Київський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" та п. 2.3 Наказу міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 р. № 385 (зі змінами) передбачено, що обласний центр контролю та профілактики хвороб (республіканський, обласний, районний, м. Києва та м. Севастополя) відноситься до закладів охорони здоров`я.

Також наказом МОЗ України від 18.09.2015 р. № 604 "Про утворення державної установи "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" утворено державну установу "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" як окрему юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття державні підприємства, установи за переліком згідно з додатком 1 до цього наказу та приєднання державних підприємств та установ Державної санітарно-епідеміологічної служби України за переліком згідно з додатком 2 до цього наказу (є ДУ "Київський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України").

З урахуванням вище зазначеного, суд зазначає, що посада помічника лікаря - епідеміолога відділення епідеміологічного нагляду (спостереження) та профілактики інфекційних хвороб Васильківського відділу ДУ "Київський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" дає право на виплату одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії як працівнику охорони здоров`я, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №38 від 18.08.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на те, що відмова Головного управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу згідно з пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" також підлягають до задоволенню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому, їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України" № 20372/11).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №38 від 18.08.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно вимог п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (місцезнаходження: вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.