Справа № 420/18695/22
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/18695/22

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 22.02.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним рішення про відмову в компенсації втрати частини доходу,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд визнати протиправним рішення Департаменту патрульної поліції яке виразилося у відмові нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 28.06.202 року від суми 10394,86 (десять тисяч триста дев`яносто чотири гривні, 86 копійок), яка стягнута на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі №420/18067/21 та від 06.12.2021 року по справі №420/18066/21.

- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 28.06.2022 року від суми 10394,86 (десять тисяч триста дев`яносто чотири гривні, 86 копійок).

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що 29.11.2022 року подав заяву до Департаменту патрульної поліції щодо нарахування та виплатити компенсації втрати частини доходів за період з 07.11.2015 року по 28.06.2022 року по день фактичної виплати грошового забезпечення відповідно до рішень Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року у справі № 420/18067/21 та від 06.12.2021 року у справі №420/18066/21, з відрахуванням установлених законом податків, зборів та обов`язкових платежів. Проте, 12.12.2022 року позивач отримав відповідь, за № К14058/41/5/05-2022 від Департаменту патрульної поліції, згідно якої йому було відмовлено. Позивач вважає рішення відповідача, яке виразилося у відмові нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за період з 07.11.2015 року по 28.06.2022 року від суми 10394,86 грн, які стягнути на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду у справах від 03.12.2021 року № 420/18067/21 та від 06.12.2021 року № 420/18066/21, протиправним, таким, що суперечить вимогам законів України та порушує його конституційні права.

Від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а тому останній має бути залишений без розгляду.

У відповіді на відзив позивач заперечує щодо наведених відповідачем доводів та зазначає, що посилання відповідача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.02.2021 року по справі №240/532/20 є помилковим, адже, вона не є релевантною до спірних правовідносин, що розглядаються в даній справі.

Справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної Національної поліції України про визнання протиправним рішення про відмову в компенсації втрати частини доходу задоволений.

Визнано протиправною відмову Департаменту патрульної поліції у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 07.11.2015 року по 28.06.2022 року від суми 10394,86 (десять тисяч триста дев`яносто чотири гривні, 86 копійок), яка стягнута на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі №420/18067/21 та від 06.12.2021 року по справі №420/18066/21.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 28.06.2022 року від суми 10394,86 (десять тисяч триста дев`яносто чотири гривні, 86 копійок).

Стягнуто з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

На вказане рішення суду Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по 31.12.2017 року проходив службу у патрульній поліції України та перебував на посаді старшого інспектора-чергового відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції № 586 о/с від 28.12.2017 року позивач з 30.12.2017 року звільнений зі служби в поліції відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Судом встановлено, що в межах справи №420/18067/21 ОСОБА_1 оскаржував бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час служби в поліції в період з 07.11.2015 року по листопад 2017 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі №420/18067/21 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по листопад 2017 року включно. Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по листопад 2017 року включно.

В межах справи №420/18066/21 ОСОБА_1 оскаржував бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати заборгованості по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час з 07.11.2015 р. по 31.12.2017 р. у загальному розмірі 7409 грн. 78 коп.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року по справі №420/18066/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з січня 2018 року по березень 2018 року. Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2017 за 164 нічні зміни з урахуванням висновків суду.

Судом встановлено, що 28.06.2022 року на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі № 420/18067/21 та від 06.12.2021 року по справі № 420/18066/21, Департаментом патрульної поліції зараховано 10394,86 грн.

Позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції із заявою, в якій просив:

нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 28.06.2021 року по день фактичної виплати грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року по справі №420/18066/21 з відрахуванням установлених законом податків, зборів та обов`язкових платежів;

нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 28.06.2021 року по день фактичної виплати грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі №420/18067/21 з відрахуванням установлених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.

12.12.2022 року на заяву позивача надано відповідь, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача, зокрема вказано, що у вказаних рішеннях проведення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати не передбачено.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005р. № 5-рп/2005, від 29.06.2010р. № 17-рп/2010, від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, від 11.10.2011р. № 10-рп/2011).

Законом України від «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія означених законодавчих приписів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, визначено, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із п.п.2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За вказаним регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків виплачено нарахований дохід, чи виплаченого його взагалі та коли такий платіж здійснено, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме вказане є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Наведене у ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень ст.ст.1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Колегія суддів зазначає, що Індексація є складовою заробітної плати, а у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000р. формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Таким чином, судова колегія, враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум ,які стягнуті на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі №420/18067/21 та від 06.12.2021 по справі №420/18066/21 , вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та доплати за службу в нічний час.

У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2020р. у справі №803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Що ж до посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Верховний Суд у постанові від 17.11.2021 року по справі № 460/4188/20 зазначив, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Верховний Суд дійшов висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже зазначалося колегією суддів, із заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції 29.11.2022 року, на що отримав відмову листом від 12.12.2022 року.

Наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться й у положеннях частини першої статті 7 Закону №2050-ІІІ.

З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся в грудні 2022 року, тобто в межах строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України.

Доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції є не суттєвими, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Підсумовуючи усе наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н. В. Вербицька