Справа № 140/7152/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7152/22 пров. № А/857/2944/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі №140/7152/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу (головуючий суддя першої інстанції Андрусенко О.О., час ухвалення - за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 10.01.2023),-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, позивач) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення податкового боргу у сумі 131671,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує вимоги податкового законодавства щодо своєчасності сплати податків в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України(далі -ПК України). За відповідачем обліковується податковий борг у загальному розмірі 131671,03 грн. З метою погашення податкового боргу була сформована та надіслана відповідачу податкова вимога форми «Ф» від 13.03.2019 №19826-55, проте вказані заходи не спричинили погашення податкового боргу відповідачем. У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідача в дохід бюджету податковий борг у сумі 131671,03 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг у загальному розмірі 131671,03 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вказане рішення підлягає до скасування.

Апелянт зазначає, що податкові зобов`язання, визначені контролюючим органом не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, оскільки право власності Відповідача - ОСОБА_1 , на зазначений об`єкт оподаткування - припинилось.

Так, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала цивільна справа № 161/11163/14-ц за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача АКІБ «УкрСиббанк», ПАТ «ВТБ Банк», ТзОВ «Факторингова компанія «Аванс» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 , було задоволено повністю та вирішено: В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 1606057 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 09.65-08-ДИ1 від 11.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 922, а саме: вбудовано-прибудований магазин-офіс /літер А-9/загальною площею 1053,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом набуття за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності на предмет іпотеки. Припинити право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на предмет іпотеки, а саме: вбудовано-прибудований магазин-офіс /літер А-9/загальною площею 1053,8 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Відтак вважає, що в період нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у власності Відповідача не перебувало нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що контролюючий орган правомірно здійснив оподаткування відсутнього у відповідача нерухомого майна на суму 129191,26 грн. за період 2017-2021 роки згідно податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 30.06.2017 №415852-13 в сумі 14521,36 грн.; від 28.02.2018 №12649-13 в сумі 16860,80 грн., від 21.03.2019 №0-0318 в сумі 19616,49 грн., від 09.04.2020 №0-0318 в сумі 43975,07 грн., від 02.04.2021 №0-0318 в сумі 34217,54 грн.

Згідно підпунктів 266.1.1 та 266.2.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які с власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За таких обставин у відповідача відсутній обов`язок погашення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017-2018 роки у сумі 129191,26 грн., оскільки ОСОБА_1 , не є власником об`єкта оподаткування.

Крім цього зазначає, що строк звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу, з урахуванням строків, визначених статтею 102 ПК України, складає 1095 днів з дня його виникнення.

Водночас, абзацом 10 пункту 52-2 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України (зі змінами, внесеними згідно Законом №591 -IX) передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVІD-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Разом з цим, слід зауважити, що саме по собі оголошення карантину не зупиняло роботи податкового органу та судів, а позивач не позбавлений був можливості подати даний позов, в тому числі на електронну адресу суду. Позивач є суб`єктом владних повноважень та з урахуванням приписів статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, проте податковим органом не наведено поважних причин з наданням відповідних доказів, які перешкоджали йому звернутись з цим позовом в межах 1095 денного строку звернення до адміністративного суду.

Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, зокрема, на підтвердження того, що існували обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, що зумовили дійсні істотні перешкоди чи труднощі для звернення до суду з даним адміністративним позовом в межах відповідного строку.

Також апелянт вказує на те, що Відповідач не отримував жодних податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги, що свідчить про те, що сума податкового боргу є не узгодженою, та це позбавило останнього можливості їх оскаржити. Крім того, сам лише факт відображення податкового боргу в ІКП відповідача навіть за наявності відповідних узгоджених податкових повідомлень-рішень не є достатньою правовою підставою для стягнення такого у судовому порядку. Відтак, враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості є необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням наведеного просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог в частині стягнення податку на суму 129191,26 грн. відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що станом на 21.10.2022 за відповідачем обліковується податковий борг в загальній сумі 135088,53 грн., в тому числі: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 132405,35 грн. (з них: 3214,09 грн. згідно статті 101 ПК України є безнадійним податковим боргом та до стягнення не заявлений), з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 2683,18 грн. (з них: 203,41 грн. згідно статті 101 ПК України є безнадійним податковим боргом та до стягнення не заявлений), про що зазначено в довідці про наявність боргу по платежах до бюджету, в розрахунку сум податкового боргу та підтверджується відомостями облікової картки платника (а.с.4-5, 7-18).

Загальний податковий борг, який заявлений до стягнення, становить 131671,03 грн., з в тому числі: 129191,26 грн. - з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості; 2479,77 грн. - з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, який заявлений до стягнення у розмірі 129191,26 грн. виник внаслідок несплати відповідачем грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 30.06.2017 №415852-13 в сумі 14521,36 грн.; від 28.02.2018 №12649-13 в сумі 16860,80 грн., від 21.03.2019 №0-0318 в сумі 19616,49 грн., від 09.04.2020 №0-0318 в сумі 43975,07 грн., від 02.04.2021 №0-0318 в сумі 34217,54 грн. (а.с.20-29).

Податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, який заявлений до стягнення у розмірі 2479,77 грн. виник внаслідок несплати відповідачем грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 09.06.2017 №323752-13 в сумі 367,93 грн.; від 28.02.2018 №12648-13 в сумі 427,20 грн., від 21.03.2019 №0-0318 в сумі 497,02 грн., від 09.04.2020 №0-0318 в сумі 557,10 грн., від 05.04.2021 №0-0318 в сумі 630,52 грн. (а.с.19-29).

Позивач відповідно до статті 59 ПК України надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкову вимогу за формою «Ф» від 13.03.2019 №19826-55, яка вручена останньому 22.03.2019 (а.с. 6 зворот).

При цьому, як вище зазначені податкові повідомлення-рішення, так і податкова вимога від 13.03.2019 №19826-55 були надіслані на податкову адресу відповідача (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Львівська, буд. 38) (а.с. 6 зворот, 22-23, 26-27, 29, 50).

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 131671,03 грн., щодо якого останнім не надано доказів сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Обов`язок сплати податків платником передбачений пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 57.3 ст.57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За приписами пункту 59.1 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судом встановлено, що враховує, що контролюючий орган дотримався норм статті 42 ПК України при надісланні на податкову адресу відповідача вище зазначених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги від 13.03.2019 №19826-55, оскільки надіслав такі рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та в розумінні пунктів 42.2, 42.5 статті 42 ПК України такі вважаються врученими відповідачу.

Пунктом 42.3 ст. 42 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про будь-які зміни податкової адреси. Водночас будь-яких відомостей про зміну місцезнаходження відповідачем до контролюючого органу не надавалося.

Відповідно до пунктів 63.2, 63.5 статті 63 ПК України, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 45.1 статті 45 ПК України, визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику( п.70.7 ст.70 ПК України).

Відповідно до підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація, в тому числі, щодо місця проживання.

Тобто платник податків у разі зміни податкової адреси зобов`язаний подати заяву про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (форма 5-ДР) для внесення змін щодо місця проживання. Докази того, що платник податків у встановленому порядку повідомив контролюючий орган про зміну місця проживання, відсутні.

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що контролюючим органом дотримано вимоги щодо надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року ( підпункт 266.6.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України).

Апелянт зазначає, що у нього відсутній обов`язок погашення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017-2018 роки у сумі 129191,26 грн., оскільки ОСОБА_1 , не є власником об`єкта оподаткування, покликаючись на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2014 року.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне. Як уже судом встановлено, Відповідачу податкові зобовязання були визначені контролюючим органом. Податкові повідомлення-рішення були отримані відповідачем та не були оскаржені у адміністративному або судовому порядку, а тому з врахуванням вимог п.п.14.1.75 ПКУ несплачені у встановлені законодавством строки суми податкового зобов`язання набули статусу податкового боргу.

Відповідач заперечуючи проти позову фактично просить надати оцінку правомірності податковим повідомленням - рішенням, не сплата грошових зобов`язань за якими, стала підставою для звернення із заявленим позовом про стягнення податкового боргу.

Однак наведені обставини Відповідачем не є предметом судового розгляду у даній справі, оскільки оцінка податкових повідомлень-рішень, які прийняті контролюючим органом як акти індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень.

Оскільки Відповідач не оскаржив вказані податкові повідомлення рішення, вони відповідно набули статусу узгоджених.

Крім цього, Відповідач не представив доказів реєстрації вказаного вище нерухомого майна за іншою особою після рішення суду, надавши на підтвердження вказаної обставини витяг з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно пункту 59.1. статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податковий борг у загальній сумі 131671,03 грн., який заявлений до стягнення у цій справі, виник у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, які не скасовані в адміністративному чи у судовому порядку, доказів протилежного суду не надано, а тому, в розумінні підпункту14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях податкові зобов`язання є узгодженими та, у зв`язку з їх несплатою вважаються податковим боргом.

Відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 102.9 статті 102 ПК України, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, перебіг 1095- денного строку зупинився 18 березня 2020 року.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позивачем не надано доказів того, що існували обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, що зумовили дійсні істотні перешкоди чи труднощі для звернення до суду з даним адміністративним позовом в межах відповідного строку.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 131671,03 грн., щодо якого останнім не надано доказів сплати, вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом прийняття рішення про стягнення податкового боргу у вказаному вище розмірі.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі №140/7152/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький