Справа № 200/5781/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року справа №200/5781/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Передерій Є.О., представника відповідача - Жалдак О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 200/5781/21 (головуючий суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.), повний текст складено 02 листопада 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про:

стягнення заборгованості із заробітної плати у вигляді оплати за роботу в надурочний час за період з 27.11.2018 по 01.03.2021 у сумі 132 702,14 грн.; у вигляді оплати за роботу у святкові і неробочі дні за період з 27.11.2018 по 01.03.2021 у сумі 46 728, 96 грн.; у вигляді оплати за роботу у нічний час за період з 27.11.2018 по 01.03.2021 у сумі 8 649,36 грн.; заборгованість із заробітної плати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за серпень 2019 року: березень, квітень, серпень, вересень, жовтень 2020 року, січень 2021 року у сумі 28 748 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, у зв`язку з тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що положеннями пункту 1 Розділу III Правил внутрішнього службового розпорядку визначено, що тривалість робочого часу державного службовця ТУ ДБР у м. Краматорську становить 40 годин на тиждень. В пункті 2 Розділу III Правил внутрішнього службового розпорядку встановлено, що у ТУ ДБР у м. Краматорську встановлюється п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю роботи по днях: понеділок, вівторок, середа, четвер - по 8 годин 15 хвилин, п`ятниця - 7 годин; вихідні дні - субота і неділя. Відповідно до пункту 2 Розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку, директор ТУ ДБР у м. Краматорську за потреби може залучати державних службовців ТУ ДБР у м. Краматорську до чергування після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні.

Чергування державного службовця після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні здійснюється згідно з графіком, який розробляється Сектором кадрової роботи та державної служби або іншим уповноваженим самостійним структурним підрозділом і затверджується директором ТУ ДБР у м. Краматорську або першим заступником ТУ ДБР у м. Краматорську, заступником директора - начальником слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську, відповідно до розподілу повноважень. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Зі свого боку позивач, окрім роботи у встановлену тривалість робочого часу протягом п`ятиденного робочого тижня, здійснювала чергування за відповідними графіками понад норму робочого часу, у святкові та неробочі дні та у нічний час. Зміст чергувань полягав у прийомі заяв та повідомлень, у тому числі про злочини як за особистим зверненням громадян, так і тих, що надходили на телефонну лінію від громадян, установ, організацій; за наявності підстав внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань; виїзді на місце події та проведенні першочергових слідчих дій. Вказала, що робота згідно графіків понад норму у вигляді оплати роботи в надурочний час, у неробочі та святкові дні, оплати за роботу в нічний час не здійснена. Як і не здійснена доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за серпень 2019 року; березень, квітень, серпень, вересень, жовтень 2020 року, січень 2021 року.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення та рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, надала клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання зазначила, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації на територію суверенної незалежної держави Україна вона не може прийняти участь в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає зазначене клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач заявляла клопотання аналогічного змісту, яке було задоволене судом 20.03.2023 року та відкладений розгляд справи. Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач мала можливість скористатись правом, передбаченим ст.195 КАС України, що свідчить про формальність поданого клопотання.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 23 листопада 2018 року наказом ТУ ДБР у м. Краматорську № 39-ос призначена на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) ТУ ДБР у м. Краматорську, як обрану за конкурсом з 27 листопада 2018 року.

Наказом ТУ ДБР у м. Краматорську від 26 лютого 2021 року за № 35-ос ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, 1 березня 2021 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису із припиненням державної служби. Підставою звільнення зазначені п.п. 2, 5 ч. 3 статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», п. 1 ч. 1, ч. 4 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно зі штатним розписом ТУ ДБР у м. Краматорську посада «слідчий Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську» відносилася до державної служби.

Відповідно до посадової інструкції, затвердженої Директором ТУ ДБР у м. Краматорську, посада «слідчий Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську» відноситься до категорії «В» посад державної служби.

Вказані фактичні обставини сторонами не заперечуються.

Предметом даного позову є встановлення чи спростування виконання роботи в надурочний час, у святкові та неробочі дні, нічний час, роботи, яка передбачає доступ до держаної таємниці, яка не оплачена додатково відповідачем в порядку, передбаченому законодавством

Відповідно до пункту 2 Розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку директор ТУ ДБР у м. Краматорську за потреби може залучати державних службовців ТУ ДБР у м. Краматорську до чергування після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні.

Чергування державного службовця після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні здійснюється згідно з графіком, який розробляється Сектором кадрової роботи та державної служби або іншим уповноваженим самостійним структурним підрозділом і затверджується директором ТУ ДБР у м. Краматорську або першим заступником ТУ ДБР у м. Краматорську, заступником директора - начальником слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську, відповідно до розподілу повноважень.

Пунктом 3 Розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку встановлено, що у графіку чергування зазначаються: відповідальний державний службовець, його посада та дата чергування.

Нормами пункту 5 Розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку визначено, що у разі залучення державного службовця до роботи понад установлену тривалість робочого дня у ТУ ДБР у м. Краматорську ведеться підсумований облік робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала норми тривалості робочого часу.

Судами встановлено, що наявними у справі письмовими доказами підтверджується наявність графіків чергувань слідчих у ТУ ДБР у м. Краматорську.

У номенклатурі справ ТУ ДБР у м. Краматорську на 2019 рік під індексом 02/1-35 містяться «Документи (копії наказів з особового складу, графіки чергувань слідчих, подання про преміювання, подання про заохочення, про притягнення до дисциплінарної відповідальності, плани стажування тощо) (копії)». Аналогічні документи передбачені у номенклатурі справ на 2020 рік під індексом 13-01-01-35 та на 2021 рік під індексом 13-01-34

Відповідно до Розділу II посадової інструкції слідчого Першого СВ ТУ ДБР у м. Краматорську, затвердженої 23.11.2018 в.о. директора ТУ ДБР у м. Краматорську Помилуйко В.М., завданнями і обов`язками слідчого, зокрема, є: здійснення чергування за графіком ТУ ДБР у м. Краматорську (п. 2.10).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що вони, як і позивач, в період 2019 2021 років працювали на посаді слідчих ТУ ДБР у м. Краматорську. Свідки надали пояснення, аналогічні поясненням позивача, щодо затвердження графіків чергувань слідчих, організації таких чергувань, які тривали протягом 24 годин, з 09:00 години ранку в день, визначений графіком, до 09:00 години ранку наступного дня. Під час чергувань слідчим надавався мобільний телефон, за яким до ТУ ДБР у м. Краматорську надходили повідомлення про вчинення правопорушень, у разі наявності передбачених процесуальним законодавством підстав протягом чергування слідчі вчиняли відповідні процесуальні дії з використанням, в тому числі, закріпленим на час чергування автотранспортом.

Отже, судами встановлено факт організації чергувань слідчих, в тому числі позивача в період її роботи на посаді слідчого, періоди часу таких чергувань виходили за межі встановленого Правилами внутрішнього трудового розпорядку робочого часу.

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань. врегульовані Законом України 12 листопада 2015 року № 794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон № 794-VIII).

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону № 794-VIII трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Займана позивачем ОСОБА_1 посада слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську відносилася до категорії «В» державної служби.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Статтею 53 Закону № 889-VIII також передбачено: надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби. Виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця встановлюється керівником державної служби державному службовцю за поданням його безпосереднього керівника у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця. Виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою. Компенсація за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, виплачується в розмірі та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Питання робочого часу і часу відпочинку державного службовця врегульовані статтею 56 Закону № 889-VIII таким чином:

1. Тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень.

2. Для державних службовців установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

4. Для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації (за наявності), зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Забороняється залучати до роботи понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років. Жінки, які мають дітей віком від 3 до 14 років або дитину з інвалідністю, можуть залучатися до надурочних робіт лише за їхньою згодою. Залучення осіб з інвалідністю до надурочних робіт можливе лише за їхньою згодою і за умови, що це не суперечить медичним рекомендаціям.

5. Тривалість роботи понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час не повинна перевищувати для кожного державного службовця чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

6. Якщо святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого дня.

За приписами статті 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, в силу норм статей 5 та 56 Закону № 889-VIII до спірних відносин підлягає застосуванню також законодавство України про працю, в частині, що не врегульована зазначеним Законом № 889-VIII.

Зокрема, статтею 106 КЗпП України передбачено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Порядок оплати роботи у святкові і неробочі дні врегульований статтею 107 КЗпП України, відповідно до якої робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:

1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;

2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;

3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Згідно зі статтею 108 КЗпП України робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Відтак, законодавством врегульовані питання додаткової оплати чи компенсації надурочних робіт, роботи у святкові і неробочі дні та у нічний час.

Водночас, діюче законодавство України не містить правового регулювання поняття «чергування».

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З наведеного визначення змісту трудових відносин випливає, що робочим часом вважається час безпосереднього виконання працівником покладених на нього функцій та обов`язків.

З пояснень позивача та допитаних у справі свідків випливає, що починаючи з 2019 року чергування слідчих відбувалося за межами службового приміщення ТУ ДБР, в тому числі, вдома. До обов`язків слідчого під час чергування відносилося прийняття повідомлень про правопорушення за допомогою спеціального службового телефону, який надавався на час чергування. Крім того, у разі необхідності слідчий був зобов`язаний виїхати на місце вчинення правопорушення для виконання слідчих дій відповідно до вимог процесуального закону. Водночас, з наведених обставин випливає, що решту часу чергування слідчий безпосередньо не виконував службових обов`язків.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази звітування у будь-якій формі щодо фактичного обсягу виконаної під час чергування роботи, що могло б бути підставою для прийняття відповідачем організаційно-розпорядчих актів про компенсацію такої роботи відповідно до закону.

При цьому, накази (розпорядження) директором ТУ ДБР у м. Краматорську про зобов`язання з`явитися позивача на роботу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час не складалися та не підписувалися.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин. Табелі обліку робочого часу, копії яких надано позивачем, не містять даних про те, що позивач працювала понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час.

Вказані відомості з боку позивача не спростовано, як і не надано жодних відомостей про звернення до відповідача з питань додаткової оплати чи компенсації надурочних робіт, роботи у святкові і неробочі дні та у нічний час.

При цьому, відповідно ч. 4 ст. 56 Закону України «Про державну службу» передбачає саме ініціативу державного службовця при вирішенні питання компенсації роботи за межами норми робочого часу: «За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців».

В матеріалах справи відсутні докази таких звернень до керівництва ТУ ДБР у м. Краматорську та волевиявлення щодо виду компенсації за таку роботу.

Відтак, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати у вигляді оплати за роботу в надурочний час, у святкові і неробочі дні, у нічний час

Щодо позовних вимог про виплату доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 7 статті 20 Закону № 794-VIII працівникам Державного бюро розслідувань виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості» або «цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 5 відсотків посадового окладу.

Єдині вимоги до організації та забезпечення режиму секретності в органах законодавчої, виконавчої та судової влади, органах прокуратури України, консультативних, дорадчих допоміжних органах і службах, утворених Президентом України, інших державних органах, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, та процедуру ведення обліку, виготовлення, користування, зберігання, пересилання матеріальних носіїв секретної інформації, визначені у Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 (далі - Порядок № 939).

Відповідно до підпункту 26 пункту 2 Порядку № 939 секретні роботи це провадження будь-якої діяльності, пов`язаної з державною таємницею. Згідно з підпунктом 17 пункту 2 Порядку № 939, провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, це організація режиму секретності та здійснення заходів щодо надання допуску та доступу до секретної інформації, її обробки та відтворення у будь-який спосіб, створення, засекречення, використання, зберігання, знищення і транспортування матеріальних носіїв секретної інформації.

В період з 1 жовтня 2021 року по 3 вересня 2019 року позивачу було надано допуск до державної таємниці за формою 2, наданий розпорядженням № 210д/дск УСБУ в Донецькій області. 4 вересня 2019 року у зв`язку із закінченням строку дії попереднього допуску до державної таємниці розпорядженням № 251д/дск ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях позивачу переоформлено вказаний допуск.

Відповідно до наказу ТУ ДБР у м. Краматорську від 8 липня 2019 року № 77 встановлення щомісячної доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці здійснюється за наказами та на підставі подань про встановлення працівникам щомісячної доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, попередньо погоджених з сектором режимно-секретної роботи та захисту інформації та фінансово-економічним сектором. У разі роботи працівниками з відомостями що становлять державну таємницю після подачі подань, доплата за таку роботу здійснюється у наступному місяці. У такому разі у поданні зазначається місяць, за який встановлюється відповідна доплата.

У серпні 2019 року та у березні, квітні, серпні, вересні, жовтні 2020 року, позивач такі роботи не проводила, відповідно доплату за таку роботу не отримувала.

У січні 2021 року позивачем проводились секретні роботи, за які їй у лютому було здійснено відповідну виплату, що підтверджується даними її розрахункового листа.

З огляду на нормативне регулювання спірних відносин в цій частині суд зазначає, що законодавством передбачена доплата за фактичне виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці, а не за наявність відповідного допуску, тобто потенційну можливість виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці, на чому наполягає позивач.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.5 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15.06.1994 року № 414, визначене коло осіб, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю. Зокрема такими вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Як встановлено судами, позивач не є такою особою.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 200/5781/21 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 29 травня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць