Справа № 161/4331/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/4331/23 пров. № А/857/7649/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: Чіпак Ю.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2023 року у справі № 161/4331/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Кирилюк В.Ф.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В :

15.03.2023 ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) через свого представника звернувся до суду із позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (далі також Департамент, відповідач) та просив суд поновити строк звернення до суду; скасувати як незаконну та необґрунтовану постанову відповідача від 13.11.2022 MVA002436, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено штраф у розмірі 680 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок накладення арешту на майно позивача, останньому стало відомо про винесення оскаржуваної постанови. Зокрема, внаслідок ознайомлення 10.03.2023 з матеріалами виконавчого провадження стало відомо про те, що підставою відкриття виконавчого провадження, а в подальшому вжиття заходів щодо примусового виконання, є постанова відповідача від 13.11.2022. Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки не містить відомостей про наявність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача як власника транспортного засобу, порушено порядок розгляду справи та порушено права особи в межах розгляду даної справи, зокрема не забезпечено належне інформування позивача про час та місце розгляду справи. Зазначає, що він не вчиняв даного адміністративного правопорушення та не створював перешкоди для руху, а відтак в його діях відсутній склад правопорушення.

Щодо строків звернення до суду, вказує про те, що примірник оскаржуваної постанови позивачу не надсилався, при цьому позивачем не виключається імовірність отримання оскаржуваної постанови сторонньою особою. Зазначає, що про існування оскаржуваної постанови дізнався 10.03.2023 під час ознайомлення з матеріалами справи внаслідок арешту майна в межах вжиття заходів з примусового виконання оскаржуваної постанови, що на думку позивача свідчить про те, що ним не пропущений строк звернення до суду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.03.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено у судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Відповідачу встановлено десятиденний строк з дня вручення їм копії даної ухвали для подання відзиву на позов.

Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач перш за все зауважував, що ухвала про відкриття провадження у справі постановлена з порушенням, у зв`язку із пропуском позивачем строку но скарження постанови. Так, відповідач звертає увагу суду на те, що постанова серії MVA 002436 від 13 листопада 2022 року була надіслана власнику транспортного засобу відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів» та Кодексу України про адміністративні правопорушення за адресою реєстрації (встановленої з ЄДР ТЗ): АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , яку він отримав 21.11.2022 особисто про що було проставлено відповідну відмітку у повідомленні про вручення №970. На підтвердження свої доводів надав суду реєстр направлення, повідомлення про вручення поштового відправлення. Відтак стверджує, що твердження позивача про неотримання оскаржуваної постанови є голослівними та спростовуються наданими доказами, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду.

Щодо обґрунтування підстав на основі яких було винесено постанову серії MVA 002436 від 13.11.2022 зазначає, що Інспектором Департаменту було здійснено фотофіксацію обставин правопорушення в режимі фотозйомки у відповідності до ст. 14-2 КУпАП. Повідомлення MVA 002436 містить усі відомості передбачені частинами другою - четвертою статті 283 КУпАП, як цього вимагає Закон, а саме ст. 279-1, зокрема зазначено дату розгляду справи та відповідальну особу, яка розглядатиме дану справу. Матеріалами справи підтверджується, що розташування транспортного засобу ближче 10 метрів, а конкретно 6,137 метра від пішохідного переходу є випадком, що відноситься до таких, що суттєво перешкоджає руху, а тому дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП є правомірними та підтверджують правильну правову кваліфікацію. Відтак інспектором (інспектором з паркування) департаменту муніципальної варти Папежуком С.В. було всебічно, з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, неупереджено, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими наслідками для прав, свобод та інтересів особи, з урахуванням вимог чинного законодавства 13 листопада 2022 року було винесено Постанову серії MVA 002436 на відповідальну особу, за якою зареєстровано транспортний засіб марки Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив, який подано до суду 18.04.2023 представник позивача щодо строків звернення до суду звернув увагу на те, що згідно реєстру відправлень рекомендованих листів, відповідачем надіслано постанову про адміністративне правопорушення 19.11.2022 (номер відправлення 70). Відповідно до перевірки статусу відправлення поштового конверту рекомендований лист №70 повернуто відповідачу 22.12.2022 з відміткою щодо невручення позивачу. Відтак вважає, що надана відповідачем копія повідомлення про вручення постанови не відповідає дійсності, оскільки позивачем не отримувався рекомендований лист №0. При поданні позову позивач через свого представника навів обставини за яких йому стало відомо про оскаржувану постанову, а відтак вважає, що строк на звернення до суду ним не пропущено.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2023 року постанову Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від 13 листопада 2022 року MVA 002436 залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Суд першої інстанції ухвалюючи вказану постанову зокрема зазначив, що доказів належного вручення позивачу оскаржуваної постанови відповідач суду не надав. Додане до відзиву повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення не містить у відомостей щодо особистого підпису ОСОБА_1 , а згідно трекінгу офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта», таке відправлення вручено не було та повернуто до відправника за закінченням терміну зберігання. В такому випадку суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду, який, згідно правил ст.286 КАС України, обчислюється саме з моменту отримання примірника (копії) оскаржуваного рішення, а клопотання позивача про його поновлення є зайвим.

Щодо надання оцінки оскаржуваної постанови відповідача, суд зазначив, що доводи позивача про те, що його автомобіль не перешкоджав дорожньому руху, спростовуються положеннями п.п «г» п.1 ч.3 ст.265-4 КУпАП. Суд вказав про те, що з наявної фотофіксації видно, що позивач не зупиняв транспортний засіб для надання переваги у русі, а тому, згідно приписів п.п «г» п.1 ч.3 ст.265-4 КУпАП вважається, що його зупинка суттєво перешкоджала дорожньому руху. Міркування позивача про незрозумілість конкретно йому способу вимірювання відстані до пішохідного переходу спростовуються фотофіксацією показів відповідного лазерного далекоміра, в якому зафіксовано відстань до автомобіля позивача у 4,057 метра.

Також суд відхилив доводи позивача про неповідомлення його про дату, час і місце розгляду справи, оскільки вважав, що такі доводи спростовуються фотофіксацію події, де видно, що він тримає у руках повідомлення про вчинене адміністративне правопорушення, в якому містилася інформація про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З наведених вище підстав суд дійшов висновку, що в діях позивача, як власника транспортного засобу Volkswagen Passat, НОМЕР_1 , наявне порушення приписів п.15.9 «г» ПДР та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

З висновками суду першої інстанції не погодився позивач та через свого представника подав апеляційну скаргу, у якій просить задовольнити подану апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме дослідження доказів та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати оскаржувану постанову відповідача від 13.11.2022 MVA002436.

Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції неналежно встановив обставини справи та безпідставно вважав, що саме позивачем порушено правила дорожнього руху. Звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції не містить жодного обґрунтування, яким чином зупинка належного позивачу транспортного засобу створювала перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, а сам факт здійснення зупинки ближче 10 м від пішохідного переходу не можна вважати кваліфікуючою обставиною за ч.3 ст.122 КУпАП без урахуванням фактичної дорожньої обстановки, за якої мала місце зупинка автомобіля. В розглядуваному випадку, навіть якби позивачем (іншою особою) було допущено порушення правил зупинки (стоянки), відповідачем не зазначаються взагалі відомості про те, що вказаною зупинкою (стоянкою) створювалися перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Апелянт вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагу те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач не розмежовує дві норми права: положення ч.1 ст.122 КУпАП: порушення правил зупинки, стоянки; та положення ч.3 ст.122 КУпАП: порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні наведено висновки, які не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, а саме: що позивач був обізнаний про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується фотофіксацією місця події, де видно, що він тримає у руках повідомлення про вчинене адміністративне правопорушення. Сторона позивача вказує, що з такі висновками є помилковими, оскільки з наданого відповідачем фото вбачається, що вручення повідомлення здійснено не позивачу та власнику транспортного засобу, а водієві, особі чоловічої статі, вік якої орієнтовно становить 30 років, тобто іншій особі. Відтак вважає, що позивач не міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення яке не вчиняв.

Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує про безпідставність вимог апеляційної скарги та просить в задоволенні вимог такої відмовити. Звертає увагу суду на те, що в даній категорії справ обставини правопорушення встановлюються з проведеної фотофіксації та повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, що є доказами в даній категорії справ, як цього вимагає ст. 251 КУпАП, тобто доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

12 листопада 2022 року інспектор (інспектор з паркування) департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Папежук С.В. виявив, що особа, яка керувала транспортним засобом Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 порушила правила зупинки, а саме здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу чим порушила п. 15.9 «г» ПДР України та ч.3 ст. 122 КУпАП.

Вимір було здійснено ручним лазерним світловіддалеміром BOSCH GLM 500 та на місці вчинення правопорушення згенеровано повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії MVA 002436, яке було вручено водієві даного транспортного засобу. У Повідомленні вказано, що 13.11.2022 року о 09.00 відбудеться розгляд справи уповноваженою особою/інспектором (інспектором з паркування) департаменту муніципальної варти Луцької міської ради.

Звертає увагу суду, що до департаменту муніципальної варти на поштову, електронну адреси та інші засоби зв`язку, вказані у Повідомленні, клопотання про перенесення розгляду справи від відповідальної особи не надходило. На розгляд справи ні водій, ні відповідальна особа, за якою зареєстрований транспортний засіб 13.11.2022 року о 09.00, як зазначено в Повідомленні, не з`явилися. Відтак, інспектором з дотриманням вимог ст.ст. 279- 1 - 279-4 КУпАП всебічно, з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, неупереджено, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими наслідками для прав, свобод та інтересів особи, з урахуванням вимог чинного законодавства 13 листопада 2022 року було винесено Постанову серн MVA 002436 на відповідальну особу, за якою зареєстровано транспортний засіб марки Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . А до Департаменту муніципальної варти не надходила заява про заміну сторони в адміністративному правопорушенні за Постановою серії MVA 002436 від 13.11.2022, як це передбачено ст.279-3 КУпАП.

Також, Департамент не погоджується із твердження позивача про те, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності йому не надсилалася і він її не отримував, оскільки у матеріалах справи наявні докази того, що така надіслана власнику транспортного засобу відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів» та Кодексу України про адміністративні правопорушення за адресою реєстрації (встановленої з ЄДР ТЗ): АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , яку останній отримав 21.11.2022 особисто та про що було проставлено відповідну відмітку у повідомленні про вручення №970.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що рекомендований лист №9710 був вручений особисто адресату 21.11.2022, за адресою пр. Відродження, 43/19, про що свідчить лист-відповідь Акціонерного товариства «Укрпошта». Враховуючи вказане відповідач вважає, що Постанова серії MVA 002436 від 13 листопада 2022 року набрала законної сили 21 листопада 2022 року, позивач отримав її особисто згідно поштового повідомлення за номером 970, а відтак свідомо пропустив десятиденний термін, встановлений Законом на оскарження Постанови.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 13.11.2022 інспектором (інспектором з паркування) департаменту муніципальної варти Папежуком С.В. винесено Постанову серії MVA 002436 на відповідальну особу, за якою зареєстровано транспортний засіб марки Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 .

Згідно даної постанови 12 листопада 2022 року о 15 год. 21 хв. за адресою м. Луцьк, вул. Кравчука, 44А, особа, яка керувала транспортним засобом Volkswagen Passat, НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9 «г» ПДР. У зв`язку з вищенаведеним, на ОСОБА_1 , як власника автомобіля Volkswagen Passat, НОМЕР_1 , накладене адміністративне стягнення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу розміром 680,00 грн. Вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром BOSCH GLM 500. Фотозйомка (відеозапис) проводився спецзасобом марки SAMSUNG SM-A307FN/DS.

Позивач не погоджуючись із постановою про притягнення до адміністративної відповідальності звернувся із даним позовом до суду.

Кодекс України про адміністративні правопорушення встановлює низку спеціальних норм щодо притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, зафіксованих інспектором з паркування.

Так, згідно із ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно - телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Однією з гарантій, встановлених ч. 1 ст. 279-3 КУпАП визначено, що відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14 2 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, щр належать її транспортному засобу;

особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Встановлення презумпцій такого роду не суперечить практиці ЄСПЛ (рішення у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988). Норми Конституції України в такому випадку не є порушеними, а законодавець, приймаючи відповідні положення законодавства, дотримався балансу і принципу пропорційності, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Також у справі «Фальк проти Нідерландів» від 19.10.2004 Європейський суд з прав людини визнав правомірною відповідальність саме власників транспортних засобів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Так, відповідно до частини другої вказаної статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів із дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності також визначені статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до указаної статті скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів із дня набрання постановою законної сили. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною другою статті 291 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Згідно із частиною четвертою статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз норм статті 289 КУпАП і частини другої статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у частині другій статті 286 КАС України, відповідно до приписів якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, суди повинні з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Позивач, звертаючись до суду першої інстанції, заперечував факт отримання постанови та згідно доводів в обґрунтування строку звернення до суду вказував те, що примірник оскаржуваної постанови відповідачем йому не надсилався, про існування оскаржуваної постанови дізнався внаслідок арешту майна в межах вжиття заходів з примусового виконання оскаржуваної постанови, під час ознайомлення його представником з матеріалами виконавчого провадження саме 10.03.2023.

З метою з`ясування дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у цій справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне з`ясувати момент, коли позивачу достеменно стало відомо про оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення та наявність поважних причин пропуску встановленого КАС України десятиденного строку на оскарження цієї постанови, які об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись до суду у передбачені процесуальним законом строки.

Так, із матеріалів справи встановлюється, що Постанова серії MVA 002436 від 13 листопада 2022 року була надіслана власнику транспортного засобу відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів» та Кодексу України про адміністративні правопорушення за адресою реєстрації (встановленої з ЄДР ТЗ): АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується списком згрупованих рекомендованих листів №Group 18.11.2022, № відправлення 970 (а.с. 26) та фіксальним чеком ПН55 від 19.11.2022.

Згідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №970, яке наявне в матеріалах справи (а.с. 25) ОСОБА_1 поштове відправлення отримав 21.11.2022, що підтверджується відповідною відміткою.

Окрім того, відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на те, що про оскаржувану постанову від 13.11.2022 року позивачу було відомо 21.11.2022 року, про що свідчить повідомлення про вручення такої постанови.

Так, відповідно до долученого до апеляційної скарги листа Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради встановлюється, що Департамент 18.04.2023 за вих.№27-15/1520/2023 звернувся до Волинської дирекції АТ «Укрпошта» про надання інформації та зазначив, що у зв`язку із розглядом справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти про скасування постанови виявлено розбіжності між відомостями в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та відомостями які висвітлені на офіційному сайті Укрпошти, а саме сервісі трекінгу поштових відправлень (https://track.ukrooshta.ua), де вбачається, що 22 листопада 2022 року відправлення № 970 не вручене під час доставки, а 21.12.2022 повернуто за зворотною адресою, за закінченням встановленого терміну зберігання, що не відповідає дійсності. Відтак Департамент просив терміново, до 24.04.2023 надати підтвердження вручення поштового відправлення №970, зокрема надати довідку про вручення такого поштового направлення №970.

Листом за вих.№021001-238-23 від 20.04.2023 Волинська дирекція АТ «Укрпошта» повідомила та підтвердила Департаменту, що рекомендований лист №9970, який був прийнятий до пересилання 19.11.2022 року на адресу ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , був вручений особисто адресату 21.11.2022. Також зазначено, що через технічний збій дана подія не була відображена у офіційному трекінгу Укрпошти.

Відтак, з огляду на наведене судом констатовано, що ОСОБА_3 отримав оскаржувану постанову саме 21.11.2022, що спростовує твердження позивача про неотримання оскаржуваної постанови.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він діяв добросовісно, без допущення триваючої пасивної поведінки та умисного зволікання з реалізацією наданого права на судовий захист, оскільки з даним позовом до адміністративного суду позивач звернувся після завершення встановленого процесуальним законом десятиденного строку з дати, з якої він повинен був дізнатись про порушення свого права - отримання примірника оскаржуваної постанови.

Суд апеляційної інстанції немає підстав вважати, що протягом визначеного процесуальним законом строку існували об`єктивні та непереборні обставини, що перешкоджали позивачу звернутися до суду за захистом порушеного, на його думку, права. Процесуальна поведінка позивача не демонструє повноти та достатньої зацікавленості щодо належного захисту порушених, на його думку, прав у судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що нереалізація позивачем права на вчасне звернення до суду в даному випадку зумовлена його власною поведінкою та зазначає, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Судом також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, обмеження права на звернення за захистом прав свобод та інтересів встановленням строків, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів вважає помилковим твердження суду першої інстанції про те, що доказів належного вручення позивачу оскаржуваної постанови відповідач суду не надав, а додане до відзиву повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення не містить у собі особистого підпису позивача, та згідно трекінгу офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» таке відправлення вручено не було та повернуто до відправника за закінченням терміну зберігання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оцінка доказів здійснюється судом першої інстанції, шляхом витребування та огляду доказів в порядку вимог статей 80,81 КАС України.

Судова колегія вважає, що стороною відповідача обґрунтовано у відзиві на позовну заяву наводились зауваження щодо строку звернення до суду про оскарження постанови та було надано докази вручення такої постанови позивачу саме 21.11.2022. Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки таким доводам.

В цій справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду, який, згідно правил ст.286 КАС України, обчислюється саме з моменту отримання примірника (копії) оскаржуваного рішення, а клопотання позивача про його поновлення є зайвим, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач отримав оскаржувану постанову 21.11.2022, пропустив строк звернення до суду та не навів обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які би зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Підстави для скасування рішення повністю із залишенням позовної заяви без розгляду містить стаття 319 КАС України, відповідно до частини 1 якої судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно із п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено статтею 123 КАС України, відповідно до частин 3, 4 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, відтак оскаржуване рішення суду, відповідно до вимог статті 319 КАС України, необхідно скасувати з одночасним прийняттям постанови про залишення позову без розгляду з наведених вище підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 123, 242, 250, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2023 року у справі № 161/4331/23 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 30 травня 2023 року