Справа № 140/7612/22
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7612/22 пров. № А/857/4322/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Димарука Т.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Луцької міської ради (відповідач) про визнання протиправним рішення від 25.05.2022 №32/9; зобов`язання надати відповідно до заяви від 08.09.2021 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га біля сіл Небіжка та Дачне Луцького району, та за наслідками розгляду заяви прийняти рішення у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 08.09.2021 вона звернулася до Луцької міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, із ділянки з кадастровим номером :06:000:1958, яка розташована біля с. Небіжка Луцького району. Листом від 25.09.2021 Луцька міська рада відмовила у задоволенні клопотання, оскільки зображена на графічному матеріалі бажана земельна ділянка відповідно до Схеми планування території Прилуцької сільської ради із внесеними змінами, затвердженими рішенням Прилуцької сільської ради від 14.07.2015 №48/3 знаходиться за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с. Дачне) та на території земель перспективної забудови. Крім того, зазначено, що розгляд питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, буде можливим лише після оновлення та розроблення містобудівної документації. Просив позов задоволити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Луцька міська рада. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2021 ОСОБА_1 звернулася до Луцької міської ради із заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, із ділянки з кадастровим номером :06:000:1958, яка розташована біля с. Небіжка, Луцького району. До заяви було додано графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки (а.с.11-13).

Листом від 25.09.2021 №6.1-7/4044/2021 Луцька міська рада повідомила позивача, що земельна ділянка, на яку претендує позивач знаходиться на території земель перспективної садибної забудови. Крім того, зазначено, що розгляд питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, буде можливим лише після оновлення та розроблення містобудівної документації (а.с.15).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 у справі №140/16615/21 зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.09.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, яка розташована біля с. Небіжка, Луцького району та за наслідками розгляду прийняти рішення, відповідно до вимог Конституції України та Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.16-21).

Луцькою міською радою за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.09.2021 прийнято рішення від 25.05.2022, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с. Дачне), орієнтовною площею 0, 25 га.

Пунктами а, б статті 12 ЗК України передбачено. що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно підпункту б частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з підпунктом в частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом ґ частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлює стаття 118 ЗК України

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) розроблення проекту землеустрою; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Положення статей 118, 122 ЗК України надають відповідачу як органу місцевого самоврядування повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва та зобов`язують мотивувати відмову у наданні такого дозволу. Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Наведений у частині сьомій статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Апеляційним судом встановлено, що спірним рішенням позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га біля сіл Небіжка та Дачне Луцького району. При цьому відповідачем у цьому рішенні окрім перерахування ряду нормативно-правових актів, згадки про лист департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради, рішення Луцької міської ради від 22.12.2021 №24/52 Про розроблення Комплексного плану просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади, не вказано жодної правової підстави для відмови у наданні такого дозволу (а.с. 22).

Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач листом від 25.09.2021 №6.1-7/4044/2021 вказав, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, відповідно до Схеми планування території Прилуцької сільської ради із внесеними змінами, затвердженими рішенням Прилуцької сільської ради від 14.07.2015 №48/3 знаходиться за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с. Дачне) та на території земель перспективної забудови.

Також зазначено, що розгляд питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, буде можливим лише після оновлення та розроблення містобудівної документації. Цю ж підставу відповідач вказав і у відзиві на позов, і на неї є посилання у листі департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради від 24.09.2021 №20-30/416.

Оцінюючи доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що передача безоплатно у власність вільних від забудови земельних ділянок (в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) неможлива без попереднього затвердження відповідної містобудівної документації (зокрема, комплексного плану, складовою частиною якого є план зонування території), суд зазначає, що частиною третьою статті 24 Закону України 17.02.2011 №3038-VI Про регулювання містобудівної діяльності (далі Закон №3038-VI, у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 17.06.2020 №711-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель) встановлено, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель;

детальний план території.

Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки:

розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених абзацами сьомим - дванадцятим цієї частини, за відсутності принаймні одного виду містобудівної документації, визначеного абзацами другим - п`ятим цієї частини, не допускається, якщо земельна ділянка, зокрема, віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земельних ділянок для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

У спірному рішенні не зазначено про таку підставу для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, як відсутність одного із перерахованих видів містобудівної документації на місцевому рівні. При цьому обов`язок розробити та затвердити містобудівну документацію на місцевому рівні покладається на орган місцевого самоврядування, а невиконання ним цього обов`язку не може бути підставою для відмови громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки такою підставою може бути тільки невідповідність місця розташування об`єкта вимогам уже затвердженої містобудівної документації.

Затверджений генеральний план не містить план зонування території населеного пункту та що з метою оновлення та приведення містобудівної документації навколишніх територіальних громад, які були приєднані до Луцької міської територіальної громади, у відповідність до вимог статті 24 Закону №3038-VI Луцькою міською радою прийнято рішення від 22.12.2021 №24/52 Про розроблення Комплексного плану просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади (а.с.40). Цим рішенням установлено строк проведення підготовчих процедур розроблення Комплексного плану до 30.10.2022.

Згідно пунктах 7, 9 частини першої статті 1 Закону №3038-VI (в редакції Закону від 17.06.2020 №711-IX), містобудівна документація це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

До набрання чинності Законом від 17.06.2020 №711-IX план зонування території міг розроблятися у складі генерального плану населеного пункту або як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану (абзац четвертий частини першої статті 17 Закону №3038-VI). Після внесення змін до Закону №3038-VI відповідно до Закону №711-IX, яким його доповнено статтею 16-1, передбачалось, що плани зонування територій населених пунктів у межах території територіальної громади розробляються у складі генеральних планів та включаються до складу комплексного плану одночасно із затвердженням відповідних генеральних планів (частина третя).

Відтак, бажане для ОСОБА_1 місце розташування земельної ділянки не відповідає проекту плану зонування території населеного пункту.

Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Поряд з тим варто зауважити, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є тотожним передачі земельної ділянки у власність або користування, а лише свідчить про можливі наміри заявника щодо розробки проекту землеустрою із відповідним визначенням виду використання земельної ділянки в процесі розробки землевпорядної документації. Водночас надання такого дозволу не покладає обов`язку на орган, який його надав, у подальшому після розроблення документації із землеустрою її затвердити і не зобов`язує в майбутньому передати відповідну земельну ділянку у власність громадянину, якщо це суперечить вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові від 30.08.2018 у справі №826/5737/16 Великою Палатою Верховного Суду, надання дозволу уповноваженим органом на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її у власність або в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Апеляційний суд вважає також безпідставним посилання відповідача у відзиві на норму статті 14.1.78 Податкового кодексу України, оскільки вказаний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відтак, не регулює питання, що виникають у сфері земельних відносин.

Посилання відповідача на те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, а саме положенням пункту «г» ч.1 ст. 121 ЗК України є необгрунтованим також, оскільки вказана стаття встановлює норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам та визначає у яких розмірах громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Таким чином, рішення відповідача від 25.05.2022 №32/9 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не ґрунтується на положеннях статті 118 ЗК України й не містить жодної із перерахованої у ній підстави для його прийняття. Доводи відповідача у відзиві на позов також не дають підстав вважати, що визначене позивачем місце розташування земельної ділянки на час прийняття Луцькою міською радою спірного рішення не відповідає містобудівній документації на місцевому рівні.

У постанові від 28.05.2020 у справі №819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

Суд враховує також позицію Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, відповідно до якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Спір щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.09.2021 вже вдруге вирішується судом, недоведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у цьому випадку буде саме зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с.Дачне) орієнтовною площею 0,25 га за її заявою від 08.09.2021.

Згідно частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 14.03.2022 №2119-ІХ), від 18.04.2022 №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ), від 17.06.2022 №341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ), від 12.08.2022 №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ), від 07.11.2022 №757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні (востаннє з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 на 90 діб).

Законом України від 24.03.2022 №2145-XI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, який набрав чинності 07.04.2022, розділ X Перехідні положення ЗК України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5).

Частиною першої статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю може мати місце і на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі.

Встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами. У цій справі позивачем не наведено обставин, які б вказували на те, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, при цьому примусове виконання рішень суду у справах такої категорії забезпечується органами державної виконавчої служби.

Щодо понесених позивачем витрат зокрема на правову допомогу, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу та враховуючи складність справи, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумністю їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, дійшов правильного висновку про зменшення розміру заявлених витрат з 4000 грн до 1500 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що з врахуванням наведених вище критеріїв, співмірною із наданими адвокатом послугами на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 21.11.2022 є сума 1500 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №140/7612/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська