Справа № 522/611/22
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 522/611/22

Перша інстанція: суддя Свячена Ю.Б.,

повний текст судового рішення

складено 21.12.2022, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Кравченка К.В.

- Вербицька Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, заступника начальника - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова Вячеслава Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

10 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, заступника начальника - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В. Ю., в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В. Ю. №415/21 від 30.12.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В. Ю. №416/21 від 30.12.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 30 грудня 2021 року постановою управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР за № 415/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн. з підстав проведення будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 в житловий будинок без отримання права на виконання такого виду робіт , чим порушено ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз.2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ № 466 від 13 квітня 2011 року.

З винесеною постановою позивач не погоджується та зазначає, що реконструкцію зазначеної квартири ним було проведено ще в 1994 році, з того часу ніяких нових робіт ОСОБА_1 не проводилося. Окрім того, рішенням міжвідомчої комісії Приморської райради народних депутатів м. Одеси № 225 від 11 серпня 1994 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на проведення реконструкції належної йому квартири АДРЕСА_1 , шляхом побудови прибудови до квартири ОСОБА_1 площею 72,5 кв.м.

За таких обставин позивач просив визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.

Представник відповідача, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, не визнав позовні вимоги, зазначив, що посилання позивача на п. 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію затвердженого постановою КМ Увід 07 червня 2017 року № 406є некоректним та недоцільним, оскільки об`єм виконаних ОСОБА_1 робіт не відповідає рішенню міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів від 11 серпня 1994 року за № 225, адже позивачу було надано дозвіл на реконструкцію квартири шляхом влаштування до неї прибудови площею 72,5 кв.м., проте не надано дозволу на зміну цільового призначення квартири, шляхом перетворення її у житловий будинок. Окрім того, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, однак, як зазначає сам позивач та що підтверджується відповідними документами, реконструкція здійснена вже після 1992 року, а саме у 1994 році.

Згідно з даними Реєстру будівельної діяльності відсутня інформація, щодо видачі документів, які б засвідчували прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з даними Реєстру будівельної діяльності відсутня інформація щодо реєстрації або видачі дозвільних документів на проведення будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 під житловий будинок АДРЕСА_3 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 проведені будівельні роботи з реконструкції квартири по АДРЕСА_2 під житловий будинок АДРЕСА_3 без отримання права на виконання такого виду робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз.2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 466 від 13 квітня 2011 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, заступника начальника - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова Вячеслава Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 08 вересня 1993 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Приморського району № 438 від 08 вересня 1993 року.

Рішенням міжвідомчої комісії Приморського райвиконкому м. Одеси № 225 від 11.08.1994 ОСОБА_1 надано дозвіл на проведення реконструкції вказаної квартири шляхом побудови прибудови площею 72,5 м.кв.

Восени 1994 року ОСОБА_1 згідно наданого дозволу та проекту реконструкції за власні кошти побудував прибудову до своєї квартири, в результаті якої загальна площа квартири АДРЕСА_1 збільшилась на 72.5 кв.м. за рахунок прибудованого приміщення, яке є частиною квартири.

25 вересня 2019 року виготовлено технічний паспорт на квартиру, що належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 . В технічному паспорті зазначена площа квартири 165,8 кв.м. з урахуванням прибудови, на плані квартири прибудова є невід`ємною частиною квартири. ОСОБА_1 подав державному реєстратору заяву та документи для проведення державної реєстрації належної йому квартири. 30 вересня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 33521726 про право власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 165,8 кв.м., житловою 75 кв.м.

11 листопада 2020 року виготовлено висновок щодо технічної можливості зміни цільового призначення квартири АДРЕСА_4 . У висновку зазначено, що квартира АДРЕСА_1 має один поверх. Фактично об`єкт обстеження являє собою житловий будинок, що має відокремлений вхід, вихід і віконні отвори. Інженерні мережі, внутрішні системи інженерного обладнання, системи холодного і гарячого водопостачання в об`єкті обстеження підключені.

За результатами проведеного обстеження квартири по АДРЕСА_5 , встановлено, що основні несучі та огороджувальні будівельні конструкції не мають деформацій, в цілому, знаходяться в задовільному технічному стані. Обстежувана квартира за своїми технічними і планувальними характеристиками є житловим будинком АДРЕСА_3 . Таким чином, квартира по АДРЕСА_2 , загальною площею 165,8 кв.м., не може експлуатуватися в якості квартири, оскільки не відповідає вимогам і нормам, що пред`являються ДБН і СНІП до житлових квартир. Також згідно п. 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ від 07.06.2017 № 406, роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1).

11 листопада 2020 року виготовлено технічний паспорт на будинок, що належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 . В технічному паспорті зазначена загальна площа будинку 165,8 кв.м.

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву та документи для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та внесено зміни до запису № 33521726 від 30.09.2019 про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 165,8 кв.м., житловою 75 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Посадовою особою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - Управління) на підставі наказу від 13.12.2021 № 01-13/536ДАБК, листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.11.2021 № 01-11/2/594 вих. про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (від 30.11.2021 вх. № 01-3/427-Г) та направлення для проведення позапланового заходу від 13.12.2021 за № 001015 здійснено виїзд з метою проведення позапланової перевірки за адресою: АДРЕСА_3 .

На момент перевірки з виїздом на місце ОСОБА_1 пред`явлено направлення для проведення позапланового заходу від 13.12.2021 № 001015, наказ Управління від 13.12.2021 № 01-13/536 ДАБК та службове посвідчення ОСОБА_2

30 грудня 2021 року постановою Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР за № 415/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн. з підстав проведення будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 в житловий будинок без отримання права на виконання такого виду робіт , чим порушено ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ № 466 від 13 квітня 2011 року.

Постановою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 416/21 від 30.12.2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. з підстав того, що ОСОБА_1 експлуатує реконструйований об`єкт за адресою: АДРЕСА_3 не введений в експлуатацію відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства, чим порушив вимоги ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року.

З винесеними постановами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не згоден, вважає винесеними безпідставно та такими, що підлягають скасуванню судом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з частиною першою статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Частиною 5 ст. 96 КУпАП встановлено відповідальність за виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні. Вчинення такого адміністративного правопорушення тягне за собою накладення штрафу від двохсот п`ятдесяти до трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами ст. 244-6 КУпАП визначено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

За наслідками перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог ч.1, ст. 34, ч.1, ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Як встановлено ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_1 .

Восени 1994 року, з метою розширення площі квартири позивач отримав всі необхідні дозвільні документи та розпочав реконструкцію квартири.

Разом з тим, позивачем отримано технічний паспорт на квартиру, що належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , в якому зазначено площа квартири 165,8 кв.м. з урахуванням прибудови, на плані квартири прибудова є невід`ємною частиною квартири. У порядку, встановленому законодавством, ОСОБА_1 подав державному реєстратору заяву та документи для проведення державної реєстрації належної йому квартири. 30.09.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 33521726 про право власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 165,8 кв.м., житловою 75 кв.м.

11.11.2020 року виготовлено висновок щодо технічної можливості зміни цільового призначення квартири АДРЕСА_4 . У висновку зазначено, що квартира АДРЕСА_1 . Будинок має один поверх. Фактично об`єкт обстеження являє собою житловий будинок, що має відокремлений вхід, вихід і віконні отвори. Інженерні мережі, внутрішні системи інженерного обладнання, системи холодного і гарячого водопостачання в об`єкті обстеження підключені. За результатами проведеного обстеження квартири по АДРЕСА_5 , встановлено, що основні несучі та огороджувальні будівельні конструкції не мають деформацій, в цілому, знаходяться в задовільному технічному стані. Обстежувана квартира за своїми технічними і планувальними характеристиками є житловим будинком АДРЕСА_3 . Таким чином, квартира по АДРЕСА_2 , загальною площею 165,8 кв.м., не може експлуатуватися в якості квартири, оскільки не відповідає вимогам і нормам, що пред`являються ДБН і СНІП до житлових квартир. Також згідно п.1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ від 07.06.2017 № 406, роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (CCI).

18.11.2020 ОСОБА_1 було подано нотаріусу заяву та документи для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та внесено зміни до запису № 33521726 від 30.09.2019 про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 165,8 кв.м., житловою 75 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на момент початку реконструкції квартири у 1994 році регулювання спірних правовідносин здійснювалось Законом України «Про основи містобудування» та Законом України «Про планування і забудову територій», оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності лише 12.03.2011.

Нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008 №509-VІ визначено, що дозвіл на будівництво об`єкта містобудування, вихідні дані (архітектурно-планувальне завдання та технічні умови щодо інженерного забезпечення) та дозвіл на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності підпунктами 1 - 4 та абзацом п`ятим підпункту 6 пункту 9 розділу I Закону України від 16 вересня 2008 року N 509-VI, зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності Законом України від 16 вересня 2008 року N 509-VI, а щодо об`єктів містобудування, будівництво яких розпочато, - до завершення їх будівництва.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об`єкта.

Таким чином, поширення дії норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які набули чинності в 2011 року, на правовідносини із реконструкції житлової квартири, що розпочалися з 1994 року не можуть бути застосовані відповідачем, оскільки у такий спосіб використовується зворотна дію закону у часі.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

30.09.2010 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 року № 2222-IV, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно-правового акту нечинним, часові межі чинності такого акту, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.

Таким чином, слід дійти висновку про неможливість застосування правових норм до правовідносин, що виникли до моменту впровадження відповідних законодавчих актів.

Разом з цим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 826/10249/16 неодноразове внесення змін до законодавства, яке регулює містобудівну діяльність, не може бути наслідком позбавлення права особи на прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

Щодо оскаржуваною постановою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №416/21 від 30.12.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (далі - Закон № 3038-VI).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Частина восьма статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об`єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов`язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об`єкта містобудування з початку його використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

З огляду на вищевикладене вбачається, що правопорушення, передбачене ч.9 ст.96 КУпАП, не є триваючим, а тому управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради пропущено двохмісячний строк для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вказане в постанові №416/21 від 30.12.2021 адміністративне правопорушення.

Таким чином, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено постановою №416/21 від 30.12.2021 з порушенням статті 38 КУпАП, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Суд апеляційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджений протиправність винесення постанов про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Наведені вище обставини є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст.ст.308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В. Ю. №415/21 від 30.12.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В. Ю. №416/21 від 30.12.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко