Справа № 520/4797/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р. Справа № 520/4797/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 (головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В.) по справі № 520/4797/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП в Харківській області № 217 від 21.03.2022 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до майора поліції інспектора ВРІІП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Кіченка С.М.;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області або на рівнозначній посаді для продовження служби в Національній поліції України;

стягнути з Головного управління поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 04.04.2022р. до фактичного поновлення на службі або на рівнозначній посаді в Національній поліції України.

В обґрунтування позову зазначив, що проходив службу в органах поліції, під час воєнного стану в Україні, в зв`язку з військовою агресією Росії щодо України , внаслідок ворожого обстрілу міста Ізюм, в якому мешкала його сім`я він вимушений був евакуювати родину в безпечне місце, про що повідомив керівництво. Також зазначив, що 03.03.2022 була зруйнована будівля райвідділу поліції, де позивач проходив службу, жодних вказівок щодо подальших дій працівникам поліції не надавалось. Після, доведення до його відома наказу Голови Національної поліції від 10.03.2022 №190, він прибув до органів поліції по місцю реєстрації для взяття на облік для подальшого несення служби.

З урахуванням наведеного вважав, що дисциплінарного проступку, а саме відсутність на службі без поважних причин, ним не скоєно, що свідчить про протиправність наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що факт вчинення дисциплінарного проступку, а саме: безпідставна, без поважних причин відсутність за місцем служби з 04.03.2022 по 21.03.2022 відповідачем не доведена, а судом першої інстанції не встановлена.

Вказує, що загальновідомим є факт зруйнування 03.03.2022 внаслідок обстрілів районного відділу поліції, де працював ОСОБА_1 , а саме Ізюмського РУП ГУ НП у Харківській області, вказівок чи наказів від керівництва щодо подальшого порядку та місця несення служби він не отримував. Звертає увагу, що матеріали службового розслідування не містять жодних доказів інформування ОСОБА_1 про порядок проходження служби після руйнування відділу поліції.

Вважає помилковим врахування судом першої інстанції пояснень заступника керівника Ізюмського РУП Погорілого В.А. щодо повідомлення позивача про необхідність прибути на службу 04.03.2022, оскільки останні не аргументовані, зокрема, посиланнями на накази, які були порушені ОСОБА_1 . При цьому, пояснення не містять дати їх надання, що свідчить про недопустимість їх врахування в якості належних доказів.

Також, зазначає, що у зв`язку з тим, що м. Ізюм Харківської області, де розташоване місце роботи та проживання позивача, зазнавало нищівного авіаобстрілу, внаслідок якого були пошкоджені, зруйновані житлові будинки, ним 04.03.2022 вжиті заходи евакуації сім`ї до західного регіону України, а саме м. Рудки, Львівська область, куди він прибув лише 10.03.2022.

У зв`язку з цим, вважає висновки службового розслідування в частині його відсутності на службі з 04.03.2022 по 10.03.2022 без поважних причин помилковими, оскільки в цей період ним проводилась евакуація родини(дружини , доньки та малолітнього племінника) до безпечного місця, що в умовах воєнного стану та реальної небезпеки їх життю і здоров`ю неможливо розцінювати як неповажну причину відсутності на службі, а в подальшому він прибув до органів поліції для подальшого проходження служби.

Натомість, відповідачем не доведено обставини, які відображені у висновку службового розслідування як підстави для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Проте вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, звертає увагу на порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, а саме: проведення його в один день, не повідомлення позивача про його проведення, позбавлення можливості надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для його призначення, навести свої доводи та міркування, повідомити про докази, що спростовують вказані обставини. Вважає, що вищевказане призвело до позбавлення відповідачем права позивача на його захист під час проведення службового розслідування.

Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 2015 р. проходив службу в органах Національної поліції України, а з 08.02.2022 на посаді інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

17.03.2022 до начальника ГУ НП в Харківській області надійшов рапорт від начальника Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області О. Ткаченка про те, що з 04.03.2022 по теперішній час відсутній на роботі без поважних причин інспектор ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки ОСОБА_1 повідомив, що евакуював родину до м. Львів де перебуває та буде залишатися, на облік до ГУНП Національної поліції не вставав. Табельну вогнепальну зброю отримував, а саме: ПМ, два магазини та 16 набоїв до неї (а.с. 109).

21.03.2022 ГУНП в Харківській області прийнято наказ № 486 "Про призначення та проведення службового розслідування", з метою з`ясування обставин, викладених у рапорті Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 17.03.2022 (а.с. 101).

21.03.2022 відповідачем складено висновок службового розслідування .

У висновку службового розслідування зазначено про порушення ОСОБА_1 п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24, ч. 1 ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію України», п. 1 та п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» та визнано за необхідне застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби. (а.с. 12-16)

Пунктом 1 наказу начальника ГУНП в Харківській області від 21.03.2022 № 217 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» вирішено за скоєння дисциплінарного проступку інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції

В наказі зазначено про вчинення дисциплінарного проступку інспектором ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_1 , а саме з 04.03.2022 по 21.03.2022 майор поліції ОСОБА_1 безпідставно був відсутній на службі без поважних причин, про своє місце перебування нікого не повідомив, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.(а.с. 22-23)

Наказом ГУНП в Харківській області від 21.03.2022 № 163 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції за за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с. 100).

Позивач вважаючи наказ від 21.03.2022 № 217 протиправним та необґрунтованим, звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення дисциплінарного проступку є доведеним, наказ відповідачем прийнятий у порядку та спосіб, встановлений чинним законодавством.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Приписи ст.18 Закону №580-VIII зобов`язують поліцейського: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно ч.1 тс ч.2 ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про ведення воєнного стану" №64/2022 введено воєнний стан на території України, який неодноразово продовжувався та триває.

Судом встановлено, що позивач проживав разом з сім`єю у м. Ізюм Харківської області та працював в Ізюмському РУП ГУ НП в Харківській області.

Станом на 24.02.2022 в м. Ізюм Харківської області перебував його малолітній племінник ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), матір якого є громадянкою іншої держави, мешкає за межами України, відомості про батька в свідоцтві про народження дитини не вказані, дитина постійно відвідувала школу в м. Ізюм, а ОСОБА_1 відвідував батьківські збори, що вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 , довідки Ізюмського ліцею № 12 від 01.06.2022 (а.с. 29, 31).

03.03.2022 внаслідок авіаційного обстрілу з боку ЗС Російської Федерації було пошкоджено будівлю Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області згідно відомостей Харківської обласної прокуратури (а.с. 48).

Доказів видання відповідачем будь-яких наказів та розпоряджень щодо порядку та місця подальшого проходження служби працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, зокрема позивача після руйнування будівлі ГУ НП ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Крім того, загальновідомими є обставини, що м. Ізюм Харківської області з початку військової агресії зазнавало артилерійських та ракетних обстрілів, деякий час перебувало в тимчасовій окупації. Зокрема, у березні 2022 р. значних руйнувань зазнали поліції, будівлі автовокзалу, суду, залізничного вокзалу, медичного коледжу, військкомату, магазинів, були пошкоджені лікарні, школи, також зруйновані житлові будинки, частина жителів Ізюму отримала поранення, були загиблі.

За твердженнями позивача вказані обставини змусили його вжити заходів щодо евакуації родини 04.03.2022 до західного регіону України на власному транспортному засобі, про що було повідомлено заступника керівника Ізюмського РУП ГУ НП засобами телефонного звязку.

Також зазначав про неможливість дружини разом з дітьми самостійно евакуюватись із зони бойових дій, з огляду на відсутність у неї прав на управління транспортним засобом, а доньки - через перенесення 21.02.2022 хірургічної операції, в підтвердження чого надав виписку з медичної картки перебування доньки на стаціонарному лікуванні в Міському центрі щелепно-лицьової та реконструктивної хірургії (а.с.44).

В письмових пояснення наданих до суду позивач зазначав, що прибув з родиною до населеного пункту Львівська область 10.03.2022 та вже 11.03.2022 звернувся до ГУ НП у Львівській області для взяття його на облік та виходу на службу.

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача щодо безпідставної відсутності на службі без поважних причин з 04.03.2022 по 21.03.2022 майора поліції ОСОБА_1 , не повідомлення ним про своє місце перебування, не взяття участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є недоведеними та такими, що спростовуються доказами, наявними в справі, зокрема поясненнями заступника керівника Ізюмського РУП НП Погорілого В.А. та рапортом О.Ткаченка.

Так, в рапорті від 17.03.2022 начальник Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Ткаченка О. , який слугував підставою для проведення службового розслідування, останній зазначає, що ОСОБА_1 на телефонні дзвінки повідомляв про евакуацію родини до м. Львів та своє місцезнаходження в м. Львів (а.с.11).

Опитаний під час службового розслідування заступник начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_3 , повідомив, що 24.02.2022 майор поліції ОСОБА_1 прибув до підрозділу за сигналом тривога, отримав табельну вогнепальну зброю ПМ (АХ 0231-84). 04.03.2022 у ході телефонної розмови з ОСОБА_1 пояснив, що повіз сім`ю до м. Львів та згодом повернеться. 18.03.2022 у ході SMS листування ОСОБА_1 повідомив , що перебуває у м. Львів та повертатись за місцем служби не збирається, табельну вогнепальну зброю ПМ (АХ 0231-84) передав інспектору ВРПП Ізюмського РУП старшому лейтенанту поліції Кобченку Д.Ю. (а.с.114-115).

Суд першої інстанції не вірно надав оцінку обставинам, викладеним в поясненнях, не врахував, що останні свідчать про доведення позивачем до відома керівництва своїх дій, місця перебування та обставин відсутності на службі.

Колегія суддів також звертає увагу, що статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини (частини 1, 2 ст. 27 Конституції України).

Право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя (речення перше та фрагмент речення другого ч. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Під час проведення військових операцій необхідно постійно дбати про безпеку цивільного населення, цивільних осіб та цивільних об`єктів. Слід ужити усіх практично можливих заходів, щоб уникнути випадкової загибелі цивільного населення, поранення цивільних осіб та пошкоджень цивільних об`єктів або принаймні звести такі випадки до мінімуму (норма 15 дослідження Міжнародного Комітету Червоного Хреста «Звичаєве міжнародне гуманітарне право», яке є збіркою практики держав у сфері міжнародного гуманітарного права з метою виявлення норм, що набули характеру звичаєвих і вперше опубліковане видавництвом Кембриджського університету у 2005 році).

У ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини) держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя.

Згідно п. а ст. 37 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують, щоб жодна дитина не піддавалась катуванням та іншим жорстоким, нелюдським або принижуючим гідність видам поводження чи покарання.

Відповідно до частин 1,2 ст. 38 Держави-учасниці зобов`язані поважати норми міжнародного гуманітарного права, що застосовуються до них у випадку збройних конфліктів і мають відношення до дітей, та забезпечувати їх додержання.

Держави-учасниці вживають всіх можливих заходів для забезпечення того, щоб особи, які не досягли 15-річного віку, не брали безпосередньої участі у воєнних діях.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 11.03.2022 ОСОБА_1 прибув до ГУ НП в Львівській області та зареєструвався, про що свідчить довідка Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Львівській області від 23.05.2022 (а.с. 46).

Національною поліцією України прийнято наказ №190 від 10.03.2022 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» (далі Наказ № 190) пунктом 1 якого визначено, що поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:

- поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проживання служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);

- поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;

- поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

На період дії воєнного стану підпорядкувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів поліції на території обслуговування яких перебувають указані поліцейські.

Згідно п. 3 Наказу № 190 поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених п. 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

За висновками службового розслідування ОСОБА_1 не підпадає під категорію поліцейських згідно переліку, зазначеного у п. 1 Наказу № 190, не прибув до органу поліції за місцем несення служби, чим порушив вимоги п. 3 Наказу № 190.

Суд першої інстанції погодився з висновками службового розслідування в частині непоширення на ОСОБА_1 п. 1 Наказу № 190.

Колегія суддів, надаючи оцінку вказаним обставинам зазначає наступне.

Зі змісту п. 1 Наказу № 190 вбачається, що поліцейські, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію протягом 1 доби, повинні прибути до найближчого органу поліції та стати на облік .

Згідно наданих позивачем доказів вбачається, що малолітній ОСОБА_4 є його племінником, мати якого є громадянкою іншої держави, мешкає за межами України, батько дитини не зазначений в свідоцтві про його народження, дитина навчається в Ізюмському ліцеї № 12, станом на початок військової агресії проживала в м.Ізюм Харківської області в родині позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи не є належними доказами в підтвердження факту виховання малолітньої дитини, проте, з урахуванням обставин, які склалися на території України, зокрема в м. Ізюм, позивач не був звільнений від обов`язку нести відповідальність за життя та здоров`я дитини.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідачем не надано належних доказів щодо повідомлення ОСОБА_1 про необхідність виходу на службу саме за місцем дислокації підрозділу, де він її проходив до початку військової агресії Російської Федерації проти України в період з 04.03.2022 по 21.03.2022, а наявні в матеріалах справи скріншоти з месенджеру "WhatsApp" (а.с. 112) достеменно не свідчать про вказані обставини саме в спірний період, оскільки не містять дати листування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач залишив місце служби з поважних причин, повідомив про свої дії відповідача, після евакуації родини прибув до органів поліції та зареєструвався у ГУ НП в Львівській області для подальшого проходження служби, що свідчить про те, що він не ухилявся від несення служби в органах поліції, а навпаки вчиняв дії з метою виконання обов`язків, встановлених Законом №580-VIII, зокрема, щодо виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем грубого порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, відсутності з 04.03.2022 по 21.03.2022 на службі без поважних причин, не повідомлення про місце свого перебування та не взяття участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Вирішуючи спір суд першої інстанції залишив поза увагою дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування, встановленої законодавством.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про порушення ГУ НП в Харківській області процедури проведення службового розслідування.

Процедура проведення службового розслідування врегульована Порядком проведення службових розслідувань в Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 р. № 893 (далі - Порядок № 893, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Дисциплінарним Статутом.

Згідно із п. 1 розд. ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Пунктами 2, 5 розділу ІV Порядку № 893 встановлено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має інші права, визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Частинами 6-10 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Розгляд справи дисциплінарної комісією зазвичай проводиться у формі письмового провадження. Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі (п. п. 7, 14 розділу V Порядку № 893).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання про наявність підстав для застосування до особи дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування, а правова оцінка правильності рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна ґрунтуватися на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях працівника, якого притягнули до дисциплінарної відповідальності, є встановлені законом підстави для застосування певного виду дисциплінарного стягнення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 р. у справі № 580/1415/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказ про призначення службового розслідування та висновок службового розслідування прийняті 21.03.2022, тобто в один день.

Відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про проведення службового розслідування відносно нього для забезпечення його права на захист.

Наявні в матеріалах справи рапорти від 20.03.2022 щодо вжиття відповідачем заходів повідомлення позивача про службове розслідування не є належними доказами по справі, оскільки датовані в часі раніше, ніж виданий наказ про його призначення (21.03.2022).

Висновки службового розслідування, які суд першої інстанції визнав обґрунтованими, зроблені лише з урахуванням пояснень заступника керівника Ізюмського РУП, без повідомлення позивача про його проведення, без надання оцінки його доводам, без з`ясування всіх обставин, в тому числі особи позивача, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки ОСОБА_1 , його ставлення до служби, а також без врахування загрози здоров`ю та життю членам його родини, зокрема, малолітній дитині.

Враховуючи вищезазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що службове розслідування відбулось з порушенням норм чинного на момент спірних правовідносин законодавства, оскільки відповідач фактично позбавив позивача права на захист своїх прав шляхом надання пояснень та участі у службовому розслідуванні.

Вказані порушення процедури службового розслідування є фундаментальними, оскільки вони спричинили неповне з`ясування обставин дисциплінарного проступку, що ставиться у вину ОСОБА_1 , а відтак і необґрунтованість обраного позивачу дисциплінарного стягнення.

Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

При проведенні службового розслідування відповідною комісією, не прийнято до уваги вимоги ч. 1ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (принципу презумпції невинуватості).

Отже, колегія суддів дійшла висновку щодо однобокості службового розслідування та порушення відповідачем норм Дисциплінарного Статуту та Порядку № 893.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних наказів, які б могли вплинути на кінцевий результат колегія суддів вважає безпідставними, оскільки порушення порядку проведення службового розслідування в частині повідомлення ОСОБА_1 для надання ним пояснень з приводу порушення службової дисципліни спричинило неповне з`ясування обставин дисциплінарного проступку та порушення права особи на захист, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваного акту індивідуальної дії.

Таким чином, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність наказу начальника ГУНП в Харківській області № 217 від 21.03.2022 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до майора поліції інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Кіченка С.М. та наявність підстав для його скасування.

Вказані обставини не були враховані судом, що призвело до невірного вирішення справи, а тому наявні підстави для скасування судового рішення та прийняття нового про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивача звільнено зі служби в поліції наказом ГУ НП від 21.03.2022 № 163 о/с, прийнятим у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення згідно з наказом № 217 від 21.03.2022, який ним не оскаржується.

Разом з тим, позивач просить поновити його на посаді інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та скасувати наказ ГУ НП від 21.03.2022 № 163 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене, належним способом захисту порушеного права позивача буде скасування наказів № 163 о/с та № 217 від 21.03.2022, поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області з наступного дня за днем звільнення (21.03.2022), а саме з 22.03.2022.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби та прийняття судом рішення про поновлення на посаді, кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 436 днів.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за останні два місяці роботи у ГУ НП в Харківській області від 19.07.2022 середньоденна заробітна плата позивача складає 418,11 грн (а.с. 93).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача складає 182 295,96 грн (436 днів х 418,11 грн).

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_5 в частині виплати середнього заробітку з 04.04.2022 , оскільки останнього звільнено з 21.03.2022, натомість середній заробіток за час вимушеного прогулу має обраховуватись з наступного дня після звільнення, тобто з 22.03.2022.

Згідно п.п. 2-3 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі № 520/4797/22 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати накази Головного управління Національної поліції в Харківській області від 21.03.2022:

-№ 217 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до майора поліції інспектора ВРІІП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Кіченка Сергія Миколайовича;

-№ 163 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора ВРПП Ізюмського РУП Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (, вул. Ярославська, 1/29, м. Харків, 61002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.03.2022 до 31.05.2023 у розмірі 182 295 (сто вісімдесят дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн 96 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області, середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць на користь ОСОБА_1 та поновлення на посаді допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова