Справа № 160/11343/22
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/11343/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року (головуючий суддя: Олійник В. М.) по адміністративній справі № 160/11343/22, розглянутої у спрощеному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.07.2022 року звернувся до суду із позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправними дії та бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2020 року по день зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі рішення суду по справі №160/16976/20;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2020 року по день зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі рішення суду по справі №160/16976/ 20.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням його прав та законних інтересів при звільненні з військової служби.

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим просить у їх задоволенні відмовити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 року позов задоволено частково, визнані протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 03.04.2020 року по 29.06.2022 року на підставі рішення суду по справі №160/16976/20, на користь позивача стягнуто з відповідача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 36 243,74 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального права, задовольнити позов, визнати протиправною бездіяльність відповідача, та зобов`язати його нарахувати та виплатити грошову компенсацію за затримку у виплаті відповідних сум за рішенням суду по справі №160/16976/ 20 за період з 2018 року по 2020 рік в розмірі 349 000,56 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити без змін судове рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу на підставі ст.311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами , яких достатньо для прийняття рішення за апеляційною скаргою позивача.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами ст. 242 КАС України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевірка рішення суду судом апеляційної інстанції здійснюється в межах доводів апеляційної скарги відповідача, як це передбачено ст.308 КАС України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 22.06.2017 року по 03.04.2020 року проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , наказом командира в/ч НОМЕР_1 №264 від 03.04.2020 року позивач звільнений з військової служби у запас, виключений зі списків особового складу, та усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року у справі № 160/16976/20, яке набрало законної сили 25.05. 2021 року, зокрема, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку у зв`язку із навчанням за період з 2018 по 2020 роки, що передбачена ст. 15 Закону України "Про відпустки"; та грошову компенсацію за не отримане речове майно у відповідності до Порядку №178 від 16.03.2016 року.

У виконання рішення суду в/ч НОМЕР_1 остаточний розрахунок з позивачем в сумі 36 243,74 грн. здійснений 29.06.2022 року, що підтверджується випискою за картковим рахунком АТ КБ «ПриватБанк» від 27.07.2022 р. за № UPJNQ2CJAJ89J2K

Так як повний розрахунок з позивачем здійснено 29.06.2022 року, а не в день звільнення зі служби 03.04.2020 року , позивач вважає, що має право на виплату йому середнього заробітку за весь період затримки повного розрахунку при звільненні відповідно до вимог ст. 116, 117 КЗпП України, у зв`язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом.

З урахуванням висновків Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №825/2150/ 16, від 31.10.2019 по справі № 2340/4192/18, від 28.11.2019 року у справі №580/825/19, від 29.01.2020 року у справі №440/4332/18, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у справі № 821/1083/17 від 26.02.2020 року, які є обов`язковими до застосування судами відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення), трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Положеннями ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у ст.116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Оскільки звільнення позивача зі служби 03.04.2020 року здійснено без проведення з ним остаточного розрахунку, а нарахування грошової компенсації за речове майно, яке не отримано під час проходження військової служби , та компенсації за невикористану додаткову відпустку у зв`язку із навчанням за період з 2018 по 2020 роки у розмірі 36 243,74 грн. відбулося 29.06.2022 року за рішенням суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку за зазначений період часу.

Разом з тим, суд першої інстанції при розгляді справи врахував правові висновки Верховного Суду України у справі №6-113цс16 від 27.04. 2016 року, висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц від 26.06. 2019 року щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04. 2016 року у справі №6-1113с16, Верховного Суду у справі №480/3105/19 від 30.11.2020 року, в яких зазначено, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, необхідності застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, пропорційно загальному розміру належних позивачеві при звільненні виплат, але суд першої інстанції визначив суму середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу, в розмірі 36 243,74 грн., при цьому не навів розрахунок цієї суми.

Судом апеляційної інстанції враховано сформовану практику Верховного Суду, викладену у справах №806/2473/18 від 30.10.2019 року, №400/3151/19 від 12.08.2020 року щодо застосування норм права при розрахунку істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, що підлягає розрахунку за формулою, яка встановлена постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана дана виплата, та розраховано істотність частки складових заробітної плати позивача в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, а саме: невиплачена позивачу сума 36 243,74 грн. за період з 03.04.2020 року по 29.06.2022 року складає 818 робочих днів ,

10 945,63 грн. (розмір грошового забезпечення) х 818 = 8 953 525,34 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку

36 243,74 грн. : 8 953 525,34 х 100%= 0,404 % - істотна частка

На користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.04.2020 року по 29.06.2022 року включно з урахуванням істотності частки 0,404 %, виходячи з наступного розрахунку:

10 945,63 грн. : 42 робочих дні (за період лютий-березень 2020 року) =521,22 грн. (середньоденна заробітна плата позивача)

521,22 грн. х 0,404 : 100 % =2, 10 грн.

2, 10 грн. х 818 (кількість робочих днів затримки розрахунку) = 1722,48 грн.

В силу викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в сумі 1722,48 грн.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, це є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. 12, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року по адміністративній справі № 160/11343/22 змінити, абзац третій рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2020 року по день фактичного розрахунку 29.06.2022 року у розмірі 1722,48 грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року по адміністративній справі № 160/11343/ 22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати винесення і касаційному оскарженню не підлягає відповідно п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай