Справа № 440/9531/22
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 р.Справа № 440/9531/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/9531/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка полягає у невключенні при розрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення у розмірі 106,99 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 36 повних календарних років служби відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-XII з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 106,99 грн та попередньо виплаченої суми.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/9531/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку упродовж п`яти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом з доказами поважності причин його пропуску. Роз`яснено позивачу, що у разі неусунення недоліку позовної заяви, позовна заява буде повернута.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 року визнано неповажними підстави подання позовної заяви з пропущенням встановленого строку звернення до суду, які зазначені представником позивача в клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, та відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду.

Залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову ухвалу, якою зобов`язати Полтавський окружний адміністративний суд прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що введення воєнного стану на території України, є поважною причиною пропуску строків звернення із позовною заявою, так як під час воєнного стану діють обмеження для пересування, руху автотранспорту, роботи поштового зв`язку, численні повітряні тривоги та інші поважні причини, відключення енергопостачання, водопостачання та фізичний стан позивача з обмеженою дієздатністю, що перешкодили позивачу звернутися до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії раніше. Відповідно до роз`яснень Торгово-промислової палати України №2024/02-.0-7.1 від 28 лютого 2022 року військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Таким чином, введення воєнного стану на території України є поважною причиною пропуску строку звернення до суду із цим позовом. Зауважив, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду про залишення позову без розгляду від 22.11.2022 у справі № 440/9531/22 порушується право позивача як особи з підвищеними соціальними гарантіями на захист порушеного права на Національному рівні, чим порушуються вимоги ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просить суд застосовувати обмеження строків позовної давності, що передбачені ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права та вважати, що позивачу офіційно стало відомо про порушення його права та законних інтересів лише з листа відповідача від 24.10.2022 з вих. № 29/199зі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду адміністративний позов, виходив з того, що відкриваючи адміністративне провадження у цій справі, суд, в ухвалі від 07 листопада 2022 року, дійшов передчасного висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого законом, а наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративно судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

За висновком Верховного Суду, викладеним в пункті 43 постанови від 28 липня 2022 року у справі № 300/6805/21, до усіх виплат також належить і виплата вихідної допомоги (одноразової грошової допомоги при звільненні).

Тобто до 19 липня 2022 року звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19 липня 2022 року (надалі - Закон № 2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції.

Так, частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону № 2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Строки, визначені частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, стосуються виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

Враховуючи те, що стаття 233 Кодексу законів про працю України у новій редакції набрала чинності 19 липня 2022 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що у даному випадку, з урахуванням принципу правової визначеності, трьохмісячний строк звернення до суду, встановлений законом, слід обраховувати починаючи з 19 липня 2022 року та відповідно строк звернення до суду з даним позовом закінчився 20 жовтня 2022 року.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до суду з цим позовом через систему "Електронний суд" лише 03 листопада 2022 року, а отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого законом.

З метою встановлення поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та роз`яснено, що недолік необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом з доказами поважності причин його пропуску.

21 листопада 2022 року представником позивача через систему "Електронний суд" подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що саме з листа відповідача від 24 жовтня 2022 року за вих. №29/199зі позивач дізнався про обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні без індексації грошового забезпечення, а тому початок перебігу строку звернення до суду із цим позовом розпочався з 24 жовтня 2022 року. Крім того, з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який було неодноразово продовжено. Відповідно до роз`яснень Торгово-промислової палати України №2024/02-.0-7.1 від 28 лютого 2022 року військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Таким чином, введення воєнного стану на території України є поважною причиною пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Колегія суддів зазначає, що питання застосування строку звернення до суду було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), де Верховний Суд зазначив, що "для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також сть, 36014, ідентифікаційний код 40108630) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тож, беручи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для суду в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, поновленню підлягають строки, які порушені з поважних причин, а поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Судом встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка полягає у невключенні при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення у розмірі 106,99 грн та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 36 повних календарних років служби відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-XII з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 106,99 грн та попередньо виплаченої суми.

Отже, позивачем оскаржується бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка була ним допущена у момент розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні та її нарахуванні.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30 жовтня 2020 року №478 о/с "По особовому складу" полковника поліції ОСОБА_1 , начальника відділення поліції №2 Кременчуцького відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) згідно із Законом України "Про Національну поліцію" 03 листопада 2020 року. Цим же наказом визначено на які види виплат при звільненні має право ОСОБА_1 , зокрема право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 36 років.

Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована позивачу в сумі 333092,88 грн (18505,16 грн * 50% * 36 років) та 26 листопада 2020 року виплачена в сумі 328096,49 грн (з відрахуванням військового збору 1,5 %).

Тож про суму нарахованої відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач дізнався у момент її отримання 26 листопада 2020 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 94 Закону України "Про Національну поліцію України" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 Постанови Кабінетом Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції"№ 988 від 11 листопада 2015 року затверджено схему окладів за спеціальним званням поліцейських у розмірах згідно з додатком 1; схему посадових окладів курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, із числа осіб, які не перебували на службі в поліції перед зарахуванням на навчання, у розмірах згідно з додатком 2; схему тарифних коефіцієнтів за посадами курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських із числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, у розмірах згідно з додатком 2-1; схеми посадових окладів поліцейських у розмірах згідно з додатками 3 - 10.

Пунктами 1, 6-8 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (у відповідній редакції), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, передбачено, що поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

У наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.

Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

З наведеного правового регулювання слідує, що розміри та складові грошового забезпечення, а також спосіб обчислення та порядок виплати суми одноразової грошової допомоги при звільненні визначені законодавством.

Оскільки чинним законодавством встановлені розміри та складові грошового забезпечення, а також порядок обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме з дня отримання одноразової грошової допомоги при звільненні 26 листопада 2020 року позивач повинен був дізнатися про відповідність /невідповідність обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні вимогам законодавства або у разі необхідності (за відсутності необхідних знань, тощо) - вчинити активні дії по зверненню до відповідача за отриманням інформації щодо розрахунку виплаченої суми.

Незнання позивачем законодавства щодо способу обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні та зайві зволікання із направленням до Головного управління Національної поліції в Полтавській області запиту про отримання відповідної інформації свідчать про байдужість позивача до своїх прав.

Верховним Судом була висловлена (зокрема, в постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 420/2764/21 та від 13 грудня 2021 року 473/3711/16-а) позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що саме з листа відповідача від 24 жовтня 2022 року за вих. №29/199зі позивач дізнався про порушення свого права, адже реальна, об`єктивна можливість виявити належну зацікавленість до способу обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні виникла у позивача ще в 2020 році при звільненні зі служби та, починаючи з 2020 року позивач, у разі необхідності, міг вчинити активні дії щодо отримання від відповідача інформації стосовно розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні. При цьому суд враховує і ту обставину, що сума одноразової грошової допомоги при звільненні (в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби) визначалася відповідачем станом на дату його звільнення 03 листопада 2020 року, що передбачає однозначний та незмінний розрахунок такої суми.

Отже, триваюча пасивна поведінка позивача та його недисциплінованість як учасника суспільних відносин свідчить про недотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Щодо доводів скаржника про поважність причин пропуску строку звернення до суду через введення воєнного стану в Україні, судова колегія зазначає, що Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законами України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні. Законом №2500-IX від 15 серпня 2022 року затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", пунктом 1 якого строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

За змістом статті 64 Конституція України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану".

Діяльність судів, органів та установ системи правосуддя в умовах воєнного стану регламентовано статтею 12-2 цього Закону, за приписами якої в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

За правилами статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Полтавський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, безперервно здійснював свою діяльність, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу у цій справі, можливість реалізації права на судовий захист.

Відтак, позивач міг безперешкодно реалізувати своє право на звернення до суду в межах встановленого законом строку звернення як шляхом подання позовної заяви безпосередньо через канцелярію суду, так і шляхом направлення позовної заяви до суду по пошті або через систему "Електронний суд".

З матеріалів поданого клопотання не слідує, що позивач або його представник мали обмеження для пересування, роботи поштового та електронного зв`язку, тощо, які б унеможливили чи ускладнили звернення позивача з цим позовом з 19 липня 2022 року по 20 жовтня 2022 року, що також вказує на те, що несвоєчасне подання позову до суду мало суб`єктивні причини та залежало від волі та дій позивача (його представника).

Позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та правові висновки суду, є підстави стверджувати, що відкриваючи адміністративне провадження у цій справі, суд першої інстанції, в ухвалі від 07 листопада 2022 року, дійшов передчасного висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду встановлені частиною третьою статті 123 та пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладені норми права, а також те, що наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 .

Отже, колегія суддів переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 року по справі № 440/9531/22 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 по справі № 440/9531/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 31.05.2023 року