Справа № 460/6314/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/6314/20 пров. № А/857/397/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року, прийняте суддею Дудар О.М. в м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 460/6314/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.05.2013 року № 126 (по стройовій частині) в частині утримання майора ОСОБА_1 поза штатом Горохівсько-Локачинського об`єднаного районного військового комісаріату.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнатно протиправним та скасовано пункт 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.05.2013 року № 126 (по стройовій частині) в частині утримання майора ОСОБА_1 поза штатом Горохівсько-Локачинського об`єднаного районного військового комісаріату.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно вивів позивача поза штат на підставі наказу від 31.05.2013 року № 126, оскільки перебування військовослужбовців поза штатом не передбачено чинним законодавством.

Не погодившись із цим рішення його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.12.2009 року № 276 (по стройовій частині) капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.12.2009 року № 764 на посаду заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.12.2009 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.05.2013 року № 298 (по особовому складу) майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара Горохівсько-Локачинського об`єднаного районного військового комісаріату Волинської області Західного оперативного командування, призначено офіцером відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.05.2013 року № 126 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з Директивою Міністра оборони України від 19 лютого 2013 року № Д-322/1/3дск "Про проведення організаційних заходів з місцевими органами військового управління Сухопутних військ Збройних Сил України у 2013 році" наказано вважати таким, що справи та посаду здав, та з 31 травня 2013 року тимчасово утримувати поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2013 року № 132 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , який знаходився поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.05.2013 року № 298 на посаду офіцера відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, наказано вважати таким, що справи та посаду здав, 08 червня 2013 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження військової служби у штаб Командування Сухопутних військ Збройних Сил України м.Київ.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 та 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених норм вказує на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поряд з цим, слід наголосити на тому, що законом передбачено встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року № 340/1019/19).

Апеляційний суд встановив те, що позивач 02.04.2013 року подав рапорт про призначення його на посаду офіцера відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу військової частини НОМЕР_1 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

30 травня 2013 року наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 298 вирішено звільнити із займаної посади та призначити майора ОСОБА_1 офіцером відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

За приписами пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Відповідно до пункту 117 Положення №1153/2008, призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.

У п.109 Положення № 1153/2008 визначено, що вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

31 травня 2013 року відповідач прийняв наказ № 126, згідно з яким майора ОСОБА_1 заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 вважати таким, що справи та посаду здав і із 31.05.2013 року вирішено тимчасово утримувати поза штатом.

07.06.2013 року, на підставі наказу № 132, відповідач виключив позивача із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення і направи для подальшого проходження військової служби у штаб Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Із наведеного слідує, що позивач за власним бажанням подав рапорт про призначення його на посаду офіцера відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу військової частини НОМЕР_1 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Отже, позивач розумів, зважаючи на строки визначені пунктами 116 та 117 Положення № 1153/2008, що найближчим часом питання про призначення його на посаду буде вирішене. При цьому, як заступник військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач усвідомлював, які рішення та в якій строки мають бути прийняті при переведенні (призначенні) військовослужбовця на іншу посаду.

Тому, на думку апеляційного суду, позивач мав можливість ознайомитися із всіма рішеннями, які стосувалися призначення його на іншу посаду.

Отже, у позивача були відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені щодо його переведення (призначення) на іншу посаду.

Апеляційний суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить, виключно, від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача чи інших державних органів.

Однак позивач, протягом близько семи років, не вчиняв жодних дій для того щоб дізнатись пов`язану із призначенням на іншу посаду інформацію, а саме: про причини та обставини його утримання на попередній посаді з дати видання наказу про звільнення та призначення його на нову посаду.

Отже, апеляційний суд вважає, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права 31 травня 2013 року.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

У свою чергу, пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України встановлено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Апеляційний суд поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом суд не знайшов, тому дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 319 КАС України необхідно скасувати з одночасним прийняттям постанови про залишення позову без розгляду з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 460/6314/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 29.05.2023 року