Справа № 420/9824/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9824/22

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 по справі № 420/9824/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просив:

визнати протиправним рішення відповідача щодо не зарахування періоду роботи у СФГ Дора Білгород-Дністровського району Одеської області у 1994-2009 р. до його страхового стажу та відмову у перерахунку розміру його пенсії з урахуванням стажу роботи у фермерському господарстві Дора викладеному у листі відповідача від 29.04.2022 року №7615-5717/С-02/8-1500/22;

зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу період роботи у СФГ Дора Білгород-Дністровського району Одеської області у 1994-2009 р. та перерахувати розмір його пенсії з урахуванням стажу роботи у СФГ Дора.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є пенсіонером за віком з 23.03.2011, та після звернення до відповідача у лютому 2022 року дізнався що до його страхового стажу не було враховано період роботи 1993-2009 роки, оскільки відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду.

Проте він з 1994 року по 2009 рік був засновником СФГ Дора в селі Крутоярівка Білгород-Дністровського району Одеської області, та працював на вказаному підприємстві на земельній ділянці отриманою для ведення фермерського господарства та найманих працівників у нього не було, він працював один. За орендовану земельну ділянку він сплачував податок. Та в періоди липень, серпень, вересень 1997 року, липень, серпень, вересень, грудень 1998р., червень, липень, серпень, вересень, 1999р., січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2000р. СФГ Дора сплатила страхові внески до ПФУ. Загальна кількість місяців за які сплачені внески становить 18 місяців, проте вони не враховані ПФУ до його страхового стажу.

Вважає, що відсутність повної інформації та документів стосовно сплати СФГ Дора страхових внесків, їх неналежна сплата у повному обсязі чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не можу бути підставою для не зарахування до його стажу. Вказує, що за час існування СФГ Дора представники відповідача перевіряли підприємство щодо правильності повноти нарахування своєчасності сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, але жодного разу до СФГ Дора не застосовувались фінансові санкції за не сплату або не своєчасну сплату страхових внесків у вказаний період часу.

Відповідач надав суду 12.08.2022 відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих мотивуючи це тим, що позивач має страхови й стаж 23 роки 08 місяців та 08 днів. (стаж враховано до 03.01.2011 року), та до стахового стажу не зарахований період роботи з 1993 по 2009 роки оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду. Якщо до 01.2004 року стаж вимірювався часом роботи (і це був трудовий стаж) після цієї дати сумою фактично-сплачених страхових внесків, та в реєстрі застрахованих осіб, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) відсутня належна інформація про спірну роботу, тобто страхові внески не сплачувались. Згідно Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування з 01.07.2000 підтверджуються довідкою із базу даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичними особами підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного внеску, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб.

Крім того заява позивачем до відповідача була подана у задовільній формі та розглянута згідно Закону України Про звернення громадян та його лист від 28.03.2022 №4845-3718/С-02/8-1500/22 не є актом індивідуальної дії, не встановлює будь-яких зобов`язань та не змінює права позивача на пенсійне забезпечення, а тому просить відмовити у позові.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 10 березня 2023 року по справі № 420/9824/22 у задоволенні позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що позивач не погоджується з рішення суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та винесене без всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказової бази, у зв`язку з чим апелянт просить його скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію зазначає:

- суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що надані докази не підтверджують факт роботи у СФГ «Дора» та часткової сплати страхових внесків до пенсійного органу.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з січня 2011 року є пенсіонером за віком.

При призначенні пенсії до його страхового стажу було зараховано 22 роки 8 місяців 5 днів, та до вказаного періоду не ввійшов період з 1993 по 2009 роки.

В лютому 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою у якій просив повідомити який період трудового стажу був врахований при розрахунку страхового стажу.

28.03.2022 відповідач надав йому відповідь листом вих. №4845-3718/С-02/8-1500/22 з якої позивач дізнався що до страхового стажу не врахований період роботи у фермерському господарстві в 1993-2009 роках, оскільки відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України(а.с.15).

З 01.03.2022 розмір пенсії позивача становить 2100грн., з яких розмір пенсії за віком -1982,98грн., доплата до пенсії при неповному стажі -66грн., доплата до 2100грн.51,02грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача, щодо неврахування періоду 1994-2009 роки до страхового стажу та на останнє його звернення відповідач листом від 29.04.2022 №7615-5717/С-02/8-1500/22 пояснив, що зарахування періоду роботи у фермерському господарстві в 1993-2003 роки можливо за умови підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за вказаний період (а.с.85).

З даною відповіддю позивач не згоден та звернувся до суду за захистом прав.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що позивач був головою СФГ Дора матеріали справи не містять, як й сам факт реєстрації фермерського господарства відповідно до положень чинного законодавства не підтверджений, так само як й його ліквідація.

Керуючись п.4 Порядку №637, суд першої інстанції зазначає, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Однак, не дотримання позивачем приписів ст.28 ЗУ №2009-XII, яка як умову зарахування до загального безперервного стажу роботи часу роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), висуває наявність записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування, за недотримання обох умов не дозволяє прийняти позитивне рішення стосовно позивача.

Також враховуючи, що докази сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за позивача або ним самим після 01.01.2004 року відсутні, тому відповідачем правомірно не враховано при призначенні та перерахунку пенсії цей період (2004-2009).

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні підстави для відмовлені у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини в період з 1993 по 2003 роки були врегульовані Законом України Про селянське (фермерське) господарство від 20 грудня 1991 року N 2009-XII та з 29.07.2003 року Законом України Про фермерське господарство № 973-IV.

Так стаття 2 Закону України Про селянське (фермерське) господарство від 20 грудня 1991 року N 2009-XII визначало що селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві.

Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі

родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою.

Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Селянське (фермерське) господарство має своє найменування, печатку і штамп.

Згідно статті 9 Закону України 2009-XII після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства до відповідної Ради народних депутатів подається заява, статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва, список осіб, які виявили бажання створити

його (із зазначенням прізвища, імені та по батькові голови), і документ про внесення плати за державну реєстрацію.

За державну реєстрацію справляється плата, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Відповідно до статті 23 ЗУ № 2009-XI видача трудових книжок членам селянського (фермерського) господарства і громадянам, які працюють в ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), та їх ведення провадиться господарством на загальних підставах, а записи про трудовий стаж підтверджуються місцевим органом державної виконавчої влади.

Державне соціальне страхування і пенсійне забезпечення членів селянського (фермерського) господарства було врегульоване статтею 28 ЗУ 2009-XII, яка визначала, що члени селянського (фермерського) господарства, починаючи з 16-річного віку, і особи, які працюють в ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), підлягають державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник внесків на державне соціальне страхування в органах Пенсійного фонду України і Фонду соціального страхування України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує внески на державне соціальне страхування на всі види заробітків за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють в ньому за трудовим договором (контрактом, угодою).

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

Членам селянського (фермерського) господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Аналогічного змісту викладена ч.3 ст.34 Закону України 29.07.2003 Законом України Про фермерське господарство № 973-IV.

Згідно статті 30 ЗУ 2009-XII рішення про припинення діяльності селянського (фермерського) господарства приймається районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у разі його банкрутства - господарським судом.

Судом першої інстанції встановлено, що копія трудової книжки позивача містить останній запис 02.09.1992 в селянському фермерському господарстві Нове життя завірений печаткою та підписом голови СФГ. Надалі трудова книжка позивача не містить жодних записів про роботу позивача будь де.

Так само матеріали справи не містять доказів того, що саме після укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство Дора нібито створене позивачем у 30-денний термін пройшло державну реєстрацію у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Фактично СФГ не набуло статусу юридичної особи як встановлено ст.9 Закону України №2009-XII, та на не цей час відомості про її існування відсутні у Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт не мав Статуту фермерського господарства, звіти про фінансову та виробничу діяльність СФГ Дора відсутні, штатний розпис не складався, печатка відсутня, працював самостійно та сплачував податок на землю, та за себе сплачував платежі до пенсійного фонду будучи головою СФГ Дора.

Колегія суддів зазначає, що документу на підтвердження того, що апелянт був головою СФГ «Дора» або має якесь відношення до СФГ Дора до апеляційного суду не надходили.

Таким чином, апеляційний суд, як суд першої інстанції не бере до уваги звіт СФГ Дора до Пенсійного фонду України як доказ того, що апелянт був його головою, так як на вказаному звіті (а.с.32) відсутні дані, якою особою він складений та підписаний.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, що будучи головою СФГ «Дора, як стверджує апелянт, на останнього покладений обов`язок відповідно ст.28 Закону України 2009-XII ведення трудових книжок, а записи в трудовій книжці про трудовий стаж підтверджуються місцевим органом державної виконавчої влади.

Однак, записи про трудову діяльність у спірний період відсутні та інших доказів на підтвердження роботи в СФГ «Дора» апелянтом не надано.

Отже, не дотримання позивачем приписів ст.28 ЗУ №2009-XII, яка як умову зарахування до загального безперервного стажу роботи часу роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), висуває наявність записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування, за недотримання обох умов відсутні підстави зарахувати спірний період до страхового стажу для перерахунку пенсії.

Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню (п.2 ч.1 ст.11 Закону №1058-IV).

Пунктом б ч.1 ст.3 Закону №1788-XII закріплено схоже положення, відповідно до якого право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом а ч.3 ст.56 Закону №1788-XII, передбачено, що до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Водночас п.3-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із ст.26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Проте враховуючи, що докази сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за апелянта або ним самим після 01.01.2004 відсутні, тому відповідачем правомірно не враховано при призначенні та перерахунку пенсії період 2004-2009 років.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції стосовно колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду 10.03.2023 по справі № 420/9824/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк