Справа № 640/2749/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2749/22 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1301 від 12.11.2021 щодо звільнення зі служби з поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 2073 о/с від 14.12.2021 «Щодо особового складу», про звільнення зі служби з поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції з 14.12.2021;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь капітана поліції ОСОБА_1 заробітну плату (середній заробіток) за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14.12.2021 до винесення судом рішення;

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1301 від 12.11.2021 щодо звільнення зі служби з поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції;

- визнано протиправним та скасовано наказ № 2073 о/с від 14.12.2021 «Щодо особового складу», про звільнення зі служби з поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції;

- поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції з 14.12.2021;

- стягнуто з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь капітана поліції ОСОБА_1 заробітну плату (середній заробіток) за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14.12.2021 по 27.10.2022 в розмірі 113 445,06 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що звільнення позивача є правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі наказу відповідача від 03.09.2021 року №1743 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування, яким на підставі вимог ст.70 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.17 Дисциплінарного статуту Національної поліції відсторонено старшого слідчого відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 (003699) від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування.

Як вбачається із зазначеного наказу підставою проведення службового розслідування є те, що 02.09.2021 року працівниками управління головної інспекції проведено моніторинг мережі Інтернети та на сторінці громадянина ОСОБА_3 у «Facebook» виявлено відеозапис, на якому висвітлюється, як старший слідчий відділення відділу поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка») Святошинського управління поліції капітан поліції ОСОБА_1 висловлює зазначеному громадянину прохання надати неправомірну вигоду.

Висновком службового розслідування за фактом виявлення критичної публікації в мережі Інтернет відносно працівника поліції Святошинського УП ОСОБА_1 від 09.11.2021 вирішено за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушені вимог пунктів 1, 2 частини1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» та абзаців 2, 6 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, до старшого слідчого слідчого відділення поліції №2 (з обслуговування житлового масиву «Південна Борщагівка» Святошинського управління поліції ГУ ПН у м.Києві капітана поліції ОСОБА_1 , застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

На підставі даного висновку, Головним управлінням Національної поліції у м. Києві винесено Наказ № 1301 від 12.11.2021 «Про застосування дисциплінарного стягнення до капітана поліції ОСОБА_1 », яким звільнено позивач зі служби в поліції.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

У відповідності до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною першою статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки", при цьому, присяга позивачем складена 01 березня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Колегія суддів наголошує, що положення статей 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію», а також приписів Правил етичної поведінки поліцейських, покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Згідно зі статтею 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 № 2337-VIII, визначено сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону №580-VIII зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту вказано, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Цією ж статтею передбачено, що поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно з частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Зазначена правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 у справі №825/1902/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 07.03.2019 у справі № 819/736/18, від 26.01.2021 у справі № 2140/1342/18.

В контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Слід зазначити, що дискредитацією є позбавлення довіри до когось, підривання авторитету, приниження гідності певної особи і т. ін. Дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів поліції та її працівників в очах громадськості, та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Отже, діяльність поліцейського має відповідати не тільки положенням Конституції і чинного законодавства, а й моральним принципам і нормам. При цьому етичний кодекс, яким поліцейські повинні керуватися, не просто спирається на загальноприйняту мораль, а й конкретизує її вимоги відповідно до специфіки службової діяльності, неординарних обов`язків і повноважень, що покладаються на них. Поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 804/8515/17.

Так, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало порушення ним наведених вище пунктів 1, 2 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», абзаців 2, 6 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини першої статті 73 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 74 КАС суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 75 КАС).

Колегія суддів наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було порушено наведені вище пункти 1, 2 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", частину першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», абзаци 2, 6 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179. Окрім того, ні матеріали службового розслідування, ні оскаржувані накази не містять відомостей про те, що у чому саме полягають порушення вказаних норм.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, основою притягнення позивача до відповідальності слугували матеріали відеозапису, що розміщений у соціальній мережі «Facebook», на якому, за твердженням відповідача, йдеться про неправомірну поведінку позивача під час виконання своїх службових обов`язків, зокрема обговорення неправомірної вигоди під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Вказаний відеозапис наявний також і в матеріалах даної справи (а.с. 88).

Проте як вірно вказав суд першої інстанції, доказів дійсності на даному відео саме позивача, ідентифікації його голосу на даному відео суду не надано.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідачем не здійснювалося перевірки щодо погодження вказаного відеозапису, вилучення його оригіналу, аналізу належності та достовірності, а також того, що на цьому відео відображено саме позивача, та про те, що записана розмова свідчить про порушення ним службової дисципліни.

Належність, допустимість на достовірність вказаного відеозапису є лише припущенням відповідача, яке не підтверджене донними доказами, а тому такий відеозапис не може бути вкладений в основу висновку про допущення позивачем дисциплінарного проступку.

Публікація сторонньої особи, у якій відображається негативна інформація, яка стосується співробітника поліції, без встановлення факту того, що ця інформація є належною та достовірною, не може сама по собі вказувати на допущення таким співробітником дисциплінарного проступку, у тому числі шляхом підриву ним довіри та авторитету органів поліції.

Наявність у позивача інших дисциплінарних стягнень та/або повідомлень про підозру у кримінальних провадженнях, жодним чином не виправдовує дії відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності за відсутності належним чином підтвердженого факту дисциплінарного проступку.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та подальше звільнення є неправомірним, а тому відповідні накази підлягають скасуванню.

Доводи скаржника про те, що позивача було ознайомлено із матеріалами службового розслідування не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що наказ про призначення службового розслідування позивачу не вручили. Окрім того, колегія суддів наголошує, що наведене не вплинуло на правильність вирішення даного спору.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС).

У зв`язку із викладеним колегія суддів суду апеляційної інстанції наголошує, що апеляційна скарга не містить спростувань або ж заперечень висновків суду першої інстанції в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому колегія суддів висновки рішення суду у цій частині не перевіряє.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких