Справа № 320/6326/19
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Київ

справа № 320/6326/19

адміністративне провадження № К/9901/21764/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №320/6326/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАБУДСЕРВІС» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 (головуючий суддя Келеберда В.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 (головуючий суддя Шурко О.І., судді: Мельничук В.П., Оксененко О.М.),

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВІАБУДСЕРВІС» звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2019 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021, позов задоволено повністю.

Головне управління Державної податкової служби у місті Києві звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій податковий орган просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2021 відкрито касаційне провадження у справі №320/6326/19 за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

Ухвалою суду від 29.05.2023 розгляд справи призначено у попередньому судовому засіданні на 30.05.2023.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі наказу №16169 від 31.10.2018 ГУ ДПС у м. Києві відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Авіабудсервіс"" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року, за результатами якої складено Акт №722/26-15-14-04-03/32485297 від 12.07.2019.

За висновками Акту перевірки позивачем порушено вимоги пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 44.1 пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1' 008' 382,00грн.

Перевіркою не підтверджено факту постачання ТОВ "Лайт-Ком" товарів на адресу ТОВ "Авіабудсервіс", а зазначені господарські операції фактично не відбувалися, у зв`язку з чим податкові накладні, виписані ТОВ "Лайт-Ком" на адресу ТОВ "Авіабудсервіс" не мають юридичної сили первинних документів. Як наслідок, ТОВ "Авіабудсервіс" неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

На підставі висновків Акту перевірки винесено оскаржуване у справі податкове повідомлення-рішення від 07.08.2019 № про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2018 року із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму податкового зобов`язання 1' 008' 382,00грн. та 504191грн. штрафних санкцій.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся з позовом до суду про його скасування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у певний період не мав змоги надати для перевірки відповідачу певні документи, з огляду на їх витребування Генеральною прокуратурою України та викраденням зі службового автомобіля. Окрім іншого, позивач стверджує, що відносно контрагента ТОВ «Лайт-Ком» податковими органами зустрічна звірка не проводилася, тому вину за порушення вимог податкового законодавства контрагентом фактично покладено на ТОВ «Авіабудсервіс», що суперечить положенням чинного законодавства щодо індивідуального характеру відповідальності.

Відповідач проти позову заперечив, вказав, що під час перевірки контролюючим органом перевірялася реальність господарської операції ТОВ «Авіабудсервіс» з контрагентом-постачальником ТОВ «Лайт-Ком», а також реальна можливість (наявність на підприємстві основних засобів, трудових ресурсів, товарно-матеріальних цінностей, транспортних засобів тощо) контрагентами виконання своїх зобов`язань перед позивачем. Перевіркою встановлена відсутність первинних документів у ТОВ «Авіабудсервіс» по взаємовідносинах з ТОВ «Лайт-Ком» за березень 2018 року, що свідчить про непідтвердженість господарської операції між зазначеними суб`єктами господарювання. Також відповідач посилався на наявність ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04.04.2018 у справі №757/15417/18-к в рамках кримінального провадження №0002137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статями 205, 209 КК України, а також ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2018 у справі №757/43808/18-к в рамках кримінального провадження №001581 за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 191 КК України, відповідно до яких вбачається формування податкового кредиту суб`єктами господарювання за рахунок рядку підприємств з ознаками «фіктивності», серед яких, зокрема, ТОВ «Лайт-Ком».

У цьому зв`язку, контролюючий орган дійшов висновку, що господарські операції таких підприємств, зокрема й позивача, не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, посилались на те, що в акті перевірки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що правочини між сторонами не були націлені на здійснення підприємницької діяльності та не пов`язані з рухом активів підприємств. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності. Висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, правомірності таких висновків під час судового розгляду справи відповідачем не доведено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку. Як вказує відповідач, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не врахували висновки Верховного Суду, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач викладає обставини, встановлені актом перевірки. Як вважає відповідач, наданими позивачем документами не підтверджується реальність господарських операцій з контрагентами, а тому висновки акту перевірки та прийняте на підставі цього акту податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам податкового законодавства. Відповідач зазначає, що у ході проведеної перевірки виявлено порушення вимог податкового законодавства, посилаючись на акти ненадання первинних документів, недопущення до проведення інвентаризації, висновків опрацювання податкової інформації по контрагенту, ухвали Печерського районного суду міста Києва у справах №757/15417/18-к, №757/43808/18-к. Таким чином, на думку відповідача, судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки беззаперечним доказам, наданим податковим органом та не враховано позицію Верховного Суду щодо обставин, встановлених перевіркою. На підставі викладеного, відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач правом подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи у порядку касаційного провадження.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга податкового органу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.6. статі 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

В обґрунтування доводів касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду в частині правової оцінки ненадання платником документів під час перевірки, відповідач посилається на практику Суду в справах де застосовано положення пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Зокрема, відповідач вказує на постанову Верховного Суду від 09.10.2019 у справі 3808/9397/13-а, з якої слідує, що платником документи не було надано як під час перевірки, так і на час судового розгляду справи, що є підставою для донарахування сум податку на прибуток та податку на додану вартість. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів того, що ним вчинялись будь-які дії, які передбачені нормами Податкового кодексу, щодо надання (надіслання) ним первинних документів до контролюючого органу, які фахівцями контролюючого органу не були враховані під час проведення перевірки. Позивачем також не надано і доказів звернення з будь - якими заявами чи скаргами на протиправні дії фахівців контролюючого органу при проведенні перевірки (неврахуванні наданих документів) чи складанні акту про ненадання первинних документів.

Також, з постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №640/637/19, на яку посилається відповідач, вбачається, що колегія суддів вважала помилковим посилання судів попередніх інстанцій на поважність причин неможливості надати на перевірку первинну документацію, оскільки така вилучалась на підставі ухвали суду та протоколу тимчасового доступу до речей і документів. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора про тимчасовий доступ до речей та документів та надано дозвіл відповідним посадовим особам тимчасовий доступ до оригіналів документів з правом їх вилучення (виїмки). Таке вилучення, як свідчить протокол тимчасового доступу до речей і документів та опис речей і документів було проведено після проведення повторної податкової перевірки.

Поряд з цим, у справі, що розглядається, відповідач стверджує, що ТОВ "Авіабудсервіс" до перевірки не надано первинних бухгалтерських документів, договорів, бухгалтерських регістрів по взаємовідносинах з ТОВ "Лайт-Ком", про що складені акти ненадання первинних документів до перевірки від 05.07.2019.

На письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 18.09.2018 про надання інформації по взаємовідносинах з ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року, ТОВ "Авіабудсервіс" листом від 10.10.2018 надано завірену копію договору поставки від 01.03.2018, укладеного між ТОВ "Авіабудсервіс" та ТОВ "Лайт-Ком", завірену копію видаткової накладної від 15.03.2018 №130, завірені копії ТТН від 15.03.2018, №100258, №100259, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за період 01.09.2018 по 19.10.2018, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за період 01.09 - 19.10.2018, тощо.

За результатами дослідження наданих документів відповідач дійшов висновку, що відсутність первинних документів у ТОВ "Авіабудсервіс" по взаємовідносинах ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року свідчить про непідтвердження господарської операції між зазначеними суб`єктами господарювання за відповідний період. Відповідно, перенесені дані до регістрів бухгалтерського та податкового обліку ТОВ "Авіабудсервіс" щодо господарської операції з ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року здійснені безпідставно.

На підставі матеріалів справи судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно Договору поставки від 01.03.2018, укладеного між ТОВ "Авіабудсервіс" (Покупець), в особі директора ОСОБА_1., та ТОВ "Лайт-Ком" (Постачальник) в особі директора Пономарьова Д.В., Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити обладнання для будівельних робіт на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до умов Договору розрахунки за товар здійснюються Покупцем в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31 грудня 2018 року. Поставка товару здійснюється на умовах DDP (пункт поставки - м. Київ, бульвар В. Гавела, 8) Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року, якщо інше не узгоджене Сторонами в додаткових угодах до цього Договору. Датою поставки товару вважається дата, назначена у видаткових накладних на товар, що підтверджує поставку товару відповідної кількості та якості відповідно до умов Договору. Доставка товару здійснюється за рахунок покупця транспортом Покупця. Довірена особа Покупця є ОСОБА_1 .

Згідно завіреної копії видаткової накладної від 15.03.2018 №130 на загальну суму 6' 050' 288,75грн., у тому числі ПДВ 1' 008' 381,46грн., які зазначені в акті перевірки на стор. 7-8.

Вищенаведені операції відображено ТОВ "Авіабудсервіс" в бухгалтерському обліку згідно картки рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" за 01.09.2018 - 19.10.2018 значиться сальдо кредитове по взаємовідносинах з ТОВ "ЛАЙТ-КОМ" на суму 6' 050' 288,75грн.

Фактичне виконання господарських операцій між ТОВ "Авіабудсервіс" та ТОВ "Лайт-Ком" підтверджено документами: договором поставки товарів, видатковою накладною, товарно-транспортними накладними.

У свою чергу, судами відзначено, що зазначені первинні документи витребовувалися для дослідження та перевірки Генеральною прокуратурою України, були повернуті без негативної оцінки. Поряд з цим, були втрачені під час крадіжки із службового автомобіля, про що позивачем повідомлено органи поліції ГУ НП у м. Києві, що підтверджується відповідною довідкою №24106 від 04.04.2019, та про що вчасно повідомлено й органи податкового контролю.

Водночас, як констатували суди, зазначені документи надавалися для перевірки відповідачу до вчинення їх крадіжки, що переконливо свідчить про те, що позивачем здійснені реальні перерахування грошових коштів за договором поставки, товарно-матеріальні цінності поставлені позивачу, який здійснив їх оплату, тобто мають місце і поставка, і здійснення оплати за товар.

Відтак, обґрунтування заявника касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду в частині правової оцінки ненадання платником документів під час перевірки, касаційний суд не може визнати належним, з огляду на те, що відтворення скаржником норми права, яку застосовано Судом, не вказує на релевантність висновків Суду для застосування при вирішенні цієї справи без урахування встановлених обставин.

Також відповідачем встановлено, що відповідно до регістру бухгалтерського обліку - оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за період з 01 вересня по 19 жовтня 2018 року у ТЛВ "Авіабудсервіс" значиться кредиторська заборгованість перед ТОВ "Лайт-Ком" на суму 6 050 288,75 грн. (отримані та неоплачені товари). У листі ТОВ "Авіабудсервіс" від 10 жовтня 2018 року №09/1, наданого на запит відповідача, зазначено, що отримані товари від ТОВ "Лайт-Ком" не реалізовані та плануються як розвиток нового направлення.

У цьому зв`язку, відповідачем направлено Товариству запит про проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, зняття залишків товарино-матеріальних цінностей ТОВ "Авіабудсервіс" у присутності представників, що здійснюють перевірку, проте інвентаризації не проведено, про що складено акт відмови від проведення інвентаризації.

На думку відповідача зазначені обставини свідчать про безпідставне перенесення даних до регістрів бухгалтерського та податкового обліку ТОВ "Авіабудсервіс" щодо господарської операції з ТОВ "Лайт-Ком" за березень 2018 року та сам факт наявності товарино-матеріальних цінностей.

Водночас, судом з`ясовано, що на дату отримання Товариством вимоги від відповідача (01.11.2018) останнім підготовлено наказ про проведення інвентаризації у строк з 02.11.2018 по 05.11.2018 на складі "Гуровщина", який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Любимівка, вул. Київська, 88-б, оскільки товар знаходиться саме за наведеною адресою, а коло об`єктів інвентаризації повинно бути чітко пов`язане саме з предметом такої перевірки.

На підставі встановленого, суди вважали, що відповідачем передчасно зроблено висновок про відмову позивача від проведення інвентаризації.

Вказуючи про неправомірність висновків судів попередніх інстанцій у касаційній скарзі, відповідач жодним чином не обґрунтовую свою незгоду з мотивами оскаржуваних судових рішень та не спростовує встановлені обставини. Крім того скаржник не зазначає, яку саме норму матеріального права судами попередніх інстанцій застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника, наявний у постановах Верховного Суду, у чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права.

Також, у справі, що розглядається контрольним заходом відповідача встановлено непідтвердження факту постачання ТОВ "Лайт-Ком" товарів на адресу ТОВ "Авіабудсервіс". Податковий орган вважав, що зазначені господарські операції фактично не відбувалися, у зв`язку з чим податкові накладні, виписані ТОВ "Лайт-Ком" на адресу ТОВ "Авіабудсервіс" не мають юридичної сили первинних документів. Як наслідок, ТОВ "Авіабудсервіс" неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі таких первинних документів.

Згідно з висновками перевірки, по контрагенту позивача - ТОВ "Лайт-Ком" встановлено, що за березень 2018 року в адресу ТОВ "Авіабудсервіс" зареєстровано податкові накладні з номенклатурою: Інструменти ручні, не електричні. Полотна для пилок ланцюгових бензинових, ножиці звичайні з нержавіючої сталі, вироби санітарно-технічного призначення зі сплавів міді: лійка душу, ножі з фіксованим лезом з дорогоцінних металів не столові, труби (шланги) гнучкі, гофровані з нержавіючої сталі з фітингами, труби гнучкі з недорогоцінних металів без будь-яких основних фондів та виробничих потужностей. Номенклатура та обсяг реалізованого товару свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об`єму господарської діяльності без трудових ресурсів та основних засобів.

Відповідачем при аналізі Єдиного державного реєстру судових рішень виявлено ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04.04.2018 у справі №757/15417/18-к в рамках кримінального провадження №0002137 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 209 КК України, а також ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2018 у справі №757/43808/18-к в рамках кримінального провадження №001581 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, відповідно до яких на переконання відповідача вбачається формування податкового кредиту суб`єктами господарювання за рахунок рядку підприємств з ознаками "фіктивності", серед яких, зокрема, ТОВ "Лайт-Ком".

З урахуванням зібраної інформації, відповідач дійшов висновку, що ТОВ "Лайт-Ком" задіяне у наданні послуг по ухиленню від сплати податків реально діючим СПД, шляхом незаконного формування податкового кредиту від СПД з ознаками фіктивності, у зв`язку з чим встановлено нереальність фактичного здійснення господарських операцій ТОВ "Лайт-Ком" в адресу ТОВ "Авіабудсервіс". Перевіркою не підтверджено факт постачання ТОВ "Лайт-Ком" товарів на адресу ТОВ "Авіабудсервіс", а зазначені господарські операції фактично не відбувались.

З оскаржуваних судових рішень слідує, що як встановлено судами фактичне виконання господарських операцій між ТОВ "Авіабудсервіс" та ТОВ "Лайт-Ком" підтверджено документами, а саме: договір поставки товарів, видаткова накладна, товарно-транспортні накладні.

Суди вказали, що реєстрація усіх податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем не ставиться під сумнів, тому позивач мав право на включення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

Відносно контрагента позивача - ТОВ "Лайт-Ком" податковими органами не проводилася зустрічна звірка, передбачена пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України, фіскальний контролюючий орган фактично поклав на ТОВ "Авіабудсервіс" вину за можливе порушення вимог податкового законодавства контрагентом - ТОВ "Лайт-Ком", що є протиправним та безпідставним.

Суди розглянули доводи відповідача щодо незвітування контрагента позивача про наявність на підприємстві трудових ресурсів, основних засобів, виробничих потужностей, орендованих чи власних приміщень, а також не залучення стороннього трудового ресурсу та основних засобів, - та вказали, що сам факт не звітування контрагентом платника податків у поданій податковій звітності про наявні ресурси та засоби не впливає на право власника податків на формування податкового кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) платника податку від інших осіб.

Викладені відповідачем аргументи для визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.

Щодо посилання відповідача на ухвали слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва в рамках досудового провадження у кримінальних справах, то колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційний суд зазначив, що ухвали слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва в рамках досудового провадження у кримінальних справах не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Доказів наявності вироків суду відносно позивача чи його контрагентів за ознаками злочину фіктивне підприємництво, відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з даним товариствами не визнані нечинними.

Такий правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 06.03.2018 у справі N2а-9375/11/1370, від 13.03.2018 у справі N 826/13582/13-а, від 27.03.2018 у справі N816/809/17, - факт відкриття кримінального провадження не є беззаперечним та достатнім фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених відповідним контрагентом.

Суд касаційної інстанції враховує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Податковий орган не надав інформацію про наявність вироків за кримінальним провадженням щодо контрагента по ланцюгу постачання. Відтворення у тексті факту наявності кримінального провадження щодо контрагента по ланцюгу постачання не може бути покладене в основу висновків перевірки про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, та як наслідок, в основу - податкового-повідомлення рішення.

Як слідує, висновки, які зазначені контролюючим органом зроблені без належного дослідження усіх наявних доказів, що було виявлено під час судової стадії дослідження доказів, та безпідставність яких підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Верховний Суд звертає увагу, що встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС щодо достовірності доказів.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування в податковому обліку сум податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для отримання платником податків податкової вигоди, як то податковий кредит та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, не здійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Як слідує у цій справі відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності. Таким чином, суди дійшли висновку, що факт існування реальних господарських правовідносин позивача з контрагентом підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів посвідчується належним чином оформленими податковими накладними. Відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, відповідач у касаційній скарзі не обґрунтував незгоду з таким висновком, порушення судами норм права не доведено.

Кодекс адміністративного судочинства України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, Суд зауважує, що обґрунтування, наведені відповідачем у касаційній скарзі, містять вимоги здійснити переоцінку встановлених судами обставин справи, а також додатково перевірити докази, що не входить в межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №320/6326/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду