Справа № 300/5209/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Григорук О.Б.

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/5209/22 пров. № А/857/6215/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у справі № 300/5209/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

15.12.2022р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській області, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо незарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоду роботи: 24.01.1988р.-21.05.1994р. в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, періоду здійснення підприємницької діяльності: 14.07.1994р. - 30.09.1997р., періодів 01.04.2005р.- 31.12.2008р., 01.05.2009р. - 31.12.2009р. та 01.01.2010р. - 31.12.2010р. суцільним порядком;

-зобов`язати зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоду роботи: 24.01.1988р.- 21.05.1994р. в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, періоду здійснення підприємницької діяльності; 14.07.1994р. - 30.09.1997р., періодів 01.04.2005р. - 31.12.2008р., 01.05.2009р. - 31.12.2009р. та 01.01.2010р.- 31.12.2010р. суцільним порядком та повторно розглянути заяву від 05.10.2021р. про призначення пенсії за віком із врахуванням вказаних періодів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2023р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком: періоду роботи: 24.01.1988р. - 01.01.1991 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, періоду здійснення підприємницької діяльності: 14.07.1994р. - 30.09.1997р. та періодів 01.04.2005р. - 31.12.2008р., 01.05.2009р. - 31.12.2009р. та 01.01.2010р. - 31.12.2010р. суцільним порядком.

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком: періоду роботи: 24.01.1988р.- 01.01.1991р. в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців; періоду здійснення підприємницької діяльності: 14.07.1994р.- 30.09.1997р. та періодів 01.04.2005р. - 31.12.2008р., 01.05.2009р. - 31.12.2009р. та 01.01.2010р. - 31.12.2010р. суцільним порядком та повторно розглянути заяву від 05.10.2021р. про призначення пенсії за віком із врахуванням вказаних періодів та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

11.10.2021р. Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №90 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу не менше 28 років. При цьому. страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 5 місяців 26 днів.

26.01.2022р. позивач повторно звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком.

02.02.2022р. Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №90 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатньою кількістю загального стажу. При цьому, страховий стаж позивача складає 19 років 11 місяців 29 днів.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає умови призначення пенсії за віком, відповідно до частини першої якої, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, Постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній. ( далі Порядок № 637)

У п.1, п.2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того п.3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

З огляду на наведене, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Із змісту дублікату трудової книжки від 10.03.1986р. серії НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_1 працював:

- у період: 24.01.1988р. - 25.04.1990р. слюсарем з ремонту автомобілів в Управлінні механізованих робіт №3 тресту Нижневартовськнефтеспецстрой;

- у період: 26.04.1990р. - 31.10.1992р. слюсарем з ремонту та обслуговування парогазотурбінного устаткування в Управлінні механізованих робіт №3 тресту Нижневартовськнефтеспецстрой (надалі перейменовано у Білозерне орендне автотранспортне підприємство);

- у період: 01.11.1992р. - 21.05.1994р. заступником головного механіка у ВАТ Самотлортранс.

Запис №9 у трудовій книжці позивача від 10.03.1986р. серії НОМЕР_1 містить відбиток штампу, із змісту якого видно, що Управління механізованих робіт №3 тресту Нижневартовськнефтеспецстрой (надалі перейменовано у Білозерне орендне автотранспортне підприємство, наказ від 10.12.1990р. №163) розташоване у місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі.

Згідно довідки №К-200 від 19.03.2021р., яка видана архівним відділом адміністрації міста Нижневартовська, видно, що ОСОБА_1 з:

- 24.01.1988р. прийнятий слюсарем з ремонту автомобілів 3 розряду Управління механізованих робіт №3 тресту Нижневартовськнефтеспецстрой;

- 26.04.1990р. переведений слюсарем з ремонту та обслуговування парогазового устаткування;

- 18.12.1990р. переведений оператором з обслуговування та ремонту теплогенераторів;

- 15.07.1992р. переведений слюсарем з ремонту гаражного устаткування;

- 01.11.1992р. переведений на посаду виконуючого обов`язки заступника головного механіка;

- 21.05.1994 звільнений за власним бажанням.

Із змісту довідок від 19.03.2021 №К-200, №К-202, які видані архівним відділом адміністрації міста Нижневартовська, видно, що відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 10.11.1967р. №1029, Ханти-Мансійський національний округ віднесений до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Довідкою від 19.03.2021р. №К-201, яка видана архівним відділом адміністрації міста Нижневартовська підтверджується, що ОСОБА_1 за період з січня 1988 року - лютий 1994 року, а також у липні та листопаді 1994 року нараховувалась заробітна плата. Районний коефіцієнт 70%.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що із змісту розрахунку стажу за пенсійною справою №90 видно, що період роботи позивача з 24.01.1988р.-21.05.1994р (6 років 3 місяці 28 днів) не зараховано в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

п.7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029, Ханти-Мансійський національний округ віднесений до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Із змісту пп. д п.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі видно, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стаж роботи ОСОБА_1 на підприємстві, що знаходиться в місцевості, прирівняній до району Крайньої Півночі, підтверджується записами №9-12 у трудовій книжці від 10.03.1986 серії НОМЕР_1 з покликанням на дату та номер наказів про прийняття, звільнення та записом про місцезнаходження підприємства, на якому виконував роботи позивач.

Крім того, копією розписки-повідомлення підтверджується, що для підтвердження права на обчислення стажу у півторакратному розмірі за період роботи в районі, що прирівняний до Крайньої Півночі, з 24.01.1988р. - 21.05.1994р., позивач надавав довідки від 19.03.2021р. №К-201, №К-200, №К-202, які видані архівним відділом адміністрації міста Нижневартовська.

Покликання апелянта на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, є безпідставними, оскільки відповідно до п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006), пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.09.2019р. (справа №348/2208/16-а).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 03.07.2018р. у справі № 302/662/17-а зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Стосовно визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 1 січня 1991 року, колегія суддів зазначає про таке.

Законами України Про пенсійне забезпечення і Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не передбачено пільг при його обчисленні. Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду від 07.08.1996р. № 10-3).

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018р. (справа №676/7065/14-а), від 30.05.2019р. (справа №348/2974/14-а), від 19.09.2019р. (справа №348/2208/16-а), від 08.07.2021р. (справа №459/2778/16-а), від 18.11.2021р. (справа №348/1366/17), від 17.10.2022р. (справа №592/5589/17).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Стосовно спірного періоду здійснення підприємницької діяльності з 14.07.1994р-30.09.1997р., колегія суддів звертає увагу апелянта на наступне.

Із змісту довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.07.2022р. видно, що ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку в пенсійному органі в м. Болехів з 14.07.1994р. - 21.01.1999р. Документи про нарахування страхових внесків за період:14.07.1994р. - 30.09.1997р. не збереглися. За період: 01.10.1997р. - 21.01.1999р. не нараховувались страхові внески. 05.12.1997р. сплачено кошти у сумі 31,70 грн..

20.07.2022р. листом №6443/6/09-19-24-02-06 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області зазначив, що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність з 14.03.2002р. - 21.03.2022р. на загальній системі оподаткування, а з 01.04.2002р. - 31.12.2005р на спрощеній системі оподаткування.

Із змісту листів Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 23.12.2022р. №12795/6/09-19-24-0206 та від 04.01.2023р. №86/6/09-19-24-02-06 видно, що ОСОБА_1 перебував на податковому обліку у статусі ФОП з 14.03.2002р. - 25.12.2015р., з 15.12.2021р. - 15.07.2022р. З 01.04.2002р. - 31.12.2003р. здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування.

ч.1, ч.4 ст. 24 Закону України загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, визначено, що страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В пп. 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

У період з 1993р. - 01.07.2000р. на законодавчому рівні передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 року в справі № 643/20104/15-а, відповідно до якої, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

03.07.1998р. за №727/98 Президент України прийняв Указ Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства (надалі Указ №727/8).

п.2 Указу №727/8 (чинного на час сплати позивачем єдиного податку у періоди з 01.04.2005 по 31.12.2008, з 01.05.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010), визначено, що суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: - до місцевого бюджету - 43 відсотки; - до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; - на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

п.6 Указу №727/8, передбачено, що суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Дію Указу №727/8 припинено згідно Закону України від 04.11.2011р. №4014-VІ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, який набрав чинності з 01.01.2012р..

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017р. №2148-VIII, розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено п.3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно ст. 26 цього Закону включаються періоди, зокрема: 01.07.2000р. - 31.12.2017р. включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.

Крім того, до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 07.07.2014р. №22-1 законодавцем також внесено зміни та встановлено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998р. - 31.12.2003р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004р. - 31.12.2017р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

При цьому, суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідно до п.п.2 п.6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Отже, пенсійний орган має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що пенсійний орган не подав жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача та доданих довідках для призначення пенсії.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у справі № 300/5209/22- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 30.05.2023р.