Справа № 320/1056/22
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року № 320/1056/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні

дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення Відділу перерахунків пенсій №1 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.10.2021 №35, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII згідно поданої 20.10.2021 заяви; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 20.10.2021 пенсію згідно поданої 20.10.2021 заяви відповідно до пункту 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням стажу державної служби ОСОБА_1 в тому числі в Мінському районному суді м. Києва відділу юстиції Київського міськвиконкому Міністерства юстиції УРСР, в Державній податковій інспекції по Київській області Головної державної податкової інспекції України Міністерства фінансів України та в Головному управлінні освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)/Департаменті освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком державним службовцям відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Також зазначає, що періоди роботи в судових органах, органах державної податкової служби та органах державної адміністрації зараховуються до стажу державної служби, адже в ці періоди були присвоєні персональні чи спеціальні звання, а оскільки позивач має відповідний стаж на посадах державної служби, то він має право на призначення пенсії за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідно до наданих позивачем документів відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.

У відповідності до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала, зокрема, але не виключно:

- у період з 05.08.1981 по 27.08.1984 в Мінському районному суді м. Києва на посаді судового виконавця;

- у період з 17.05.1994 по 14.02.1995 в Державній податковій інспекції по Київській області Головної державної податкової інспекції України Міністерства фінансів України на посаді головного державного податкового інспектора юрисконсульта юридичного відділу;

- у період з 13.08.2007 по 01.05.2016 в Головному управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)/Департаменті освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на посадах начальника юридичного відділу, заступника начальника відділу правового забезпечення, головного спеціаліста відділу правового забезпечення, начальника відділу правового забезпечення.

20.10.2021 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням структурного підрозділу Пенсійного фонду України від 23.10.2021 року №35 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки відсутній 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби станом по 01.05.2016 р. Також, вказано що страховий стаж позивача складає 41 рік 10 місяців 12 днів, в тому числі стаж державної служби станом на 01.05.2016 складає 9 років 07 місяців 10 днів.

Вважаючи таке рішення відповідача неправомірним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Із 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон №3723).

Частиною 1 статті 37 Закону №3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №889 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону №3723 вік і страховий стаж.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Виходячи з аналізу викладених вище норм суд зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» №622 від 14.09.2016 затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, який застосовується починаючи з 01.05.2016 (далі - Порядок №622).

Відповідно до пункту 2, 3 Порядку №622, пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 встановлено, що на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону №1058, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом №889 не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно частини 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону № 889, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Закону № 889, стаж державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

Згідно пункту 2 Порядок № 283 до стажу державної служби включається також на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 та пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; та на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 № 239 затверджено Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі Порядок № 239).

Відповідно до Порядку № 377 посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться до таких категорій: шоста категорія - посади заступників голів, секретарів виконкомів міських Рад народних депутатів міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів; керівників відділів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; керівників управлінь, самостійних відділів виконкомів районних у містах Рад народних депутатів; керівників відділів (підвідділів) та їх заступників у складі управлінь, самостійних відділів, апаратів виконкомів районних у містах Рад народних депутатів; радників, консультантів, спеціалістів управлінь, самостійних відділів обласних, Київської та Севастопольської міських Рад народних депутатів; радників, консультантів, спеціалістів виконкомів міських Рад міст обласного підпорядкування, їх управлінь, самостійних відділів та інші прирівняні до них посади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2001 № 1441 «Про віднесення посад органів місцевого самоврядування до відповідних категорій посад» відповідно до ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" Кабінет Міністрів України віднесено існуючі в органах місцевого самоврядування посади до таких категорій посад: четверта категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст - обласних центрів та м. Сімферополя) рад; п`ята категорія - посади заступників керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних рад, заступників керівників управлінь і відділів Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, керівників управлінь, відділів та їх заступників, керівників відділів у складі управлінь міських (міст - обласних центрів та м. Сімферополя) рад, посади заступників голів районних у містах рад; шоста категорія - посади помічників голів, радників, консультантів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст - обласних центрів і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад.

Згідно пункту 4 Порядку документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством. Якщо засновника (співзасновника) засобу масової інформації неможливо визначити за записами у трудовій книжці чи печаткою, що засвідчує ці записи, підставою для його визначення є довідка таких органів виконавчої влади та телерадіокомпаній.

Відповідно до копії трудової книжки наявної у матеріалах справи, судом встановлено, що позивач перебував на наступних посадах державної служби, зокрема:

- у період з 05.08.1981 по 27.08.1984 в Мінському районному суді м. Києва на посаді судового виконавця;

- у період з 17.05.1994 по 14.02.1995 в Державній податковій інспекції по Київській області Головної державної податкової інспекції України Міністерства фінансів України на посаді головного державного податкового інспектора юрисконсульта юридичного відділу;

- у період з 13.08.2007 по 01.05.2016 в Головному управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)/Департаменті освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на посадах начальника юридичного відділу, заступника начальника відділу правового забезпечення, головного спеціаліста відділу правового забезпечення, начальника відділу правового забезпечення.

Відтак, згідно записів в трудовій книжці позивач починаючи з 05.08.1981 працював на різних посадах державної служби в судових, податкових органах та в державній адміністрації.

Як встановлено судом, відповідачем до стажу державної служби було лише частково зараховано періоди роботи на посадах державного службовця, та зокрема не зараховано до стажу періоди з 05.08.1981 по 27.08.1984, з 17.05.1994 по 14.02.1995, з 13.08.2007 по 01.05.2016.

Отже, аналізуючи зазначене, суд вважає, що періоди роботи позивача з 05.08.1981 по 27.08.1984, з 17.05.1994 по 14.02.1995, з 13.08.2007 по 01.05.2016 (12 років 6 місяців 7 днів) підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

З матеріалів справи судом встановлено, що фактичною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №889 є відсутність у неї права на таке переведення, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Втім, суд не може погодитись з такою позицією пенсійного органу як підставою для відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №889, оскільки як встановлено судом стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 становив більше 10 років.

Згідно статті 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відтак, враховуючи обставини справи та виходячи з аналізу приписів норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача про те, що стаж роботи позивача не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.

Вказане вище в сукупності свідчить про протиправність відмови пенсійного органу щодо зарахування періодів роботи позивача до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про протиправність та необґрунтованість відмови Головного управління пенсійного фонду України у Київській області оформлену рішенням №35 від 23.10.2021, у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком державним службовцям відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIІІ.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання призначити їй пенсію з 20.10.2021, суд зазначає таке.

Згідно положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Поняття дискреції міститься в пункті 1.6 Методологи проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження Пенсійного фонду щодо призначення позивачці пенсії за віком.

Згідно частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивачки передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивачки, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Оскільки, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивачки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду Київській області зарахувати до стажу державної служби період роботи з 05.08.1981 по 27.08.1984, з 17.05.1994 по 14.02.1995, з 13.08.2007 по 01.05.2016 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 20.10.2021, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №35 від 23.10.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 05.08.1981 по 27.08.1984, з 17.05.1994 по 14.02.1995, з 13.08.2007 по 01.05.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2021 про призначення пенсії за віком відповідно до «Про державну службу», з урахуванням висновків суду в даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.