Справа № 420/18125/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/18125/22

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 28.02.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Одеській області) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області) в якому просила:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо переведення її з пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та нездійснення виплати перерахованої пенсії з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ у Київській області перевести її з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ у Київській області здійснити перерахунок пенсії позивачу у розмірі 90% від розміру перерахованого грошового забезпечення та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.10.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивача з 01.03.2019 року було протиправно, без її відома, переведено з пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також позивач вважає, що має право на переведення її на пенсію за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», однак пенсійний фонд протиправно та безпідставно відмовляє їй в реалізації такого права.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач 03.03.1949 року народження, та згідно з трудовою книжкою, дата заповнення від 11.12.1971 року, працювала на посадах у сфері наукової діяльності.

Позивач перебуває на обліку ГУ ПФУ в Одеській області та з 16.04.2004 року отримувала пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» в розмірі 3045,22 грн..

Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати на посадах у сфері наукової діяльності.

На підставі рішення №05 від 06.08.2018 року пенсійним органом було призначено позивачу пенсію за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто було автоматично переведено позивача з пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що пенсійним органом здійснювались перерахунки пенсії, враховуючи збільшення страхового стажу позивача, а саме: відповідно до розрахунку від 30.05.2019 року, розмір пенсії з надбавками становив 4082,15 грн.; відповідно до розрахунку від 26.03.2020 року з урахуванням страхового стажу 52 років 9 місяців 12 днів 4919,96 грн.; відповідно до розрахунку від 23.04.2020 року 5423,36 грн., відповідно до розрахунку від 24.02.2021 року 5982,12 грн.; відповідно до розрахунку від 22.02.2022 року 6771,50 грн.; відповідно до розрахунку від 22.05.2022 року з урахуванням страхового стажу 54 років 1 місяць 16 днів 6955,41 грн.; відповідно до розрахунку від 14.06.2022 року 7247,81 грн.; відповідно до розрахунку від 16.09.2022 року з 01.10.2022 року розмір пенсії з надбавками будить становити 7579,43 грн..

15.06.2022 року та 08.07.2022 року позивач зверталась до ГУ ПФУ в Одеській області з заявами про надання інформації в порядку Закону України «Про звернення громадян», в яких позивач просила пенсійний орган роз`яснити питання щодо переведення її з пенсії згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно відповіді на вказані заяви, позивач отримувала пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» в розмірі 3045,22 грн.. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року №2148-VIII внесені зміни до ряду нормативних документів щодо пенсійного забезпечення. Так, п.4-7 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що з 01.10.2017 року особам, пенсії яким призначені, зокрема, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого п.4-3 цього розділу, розрахований за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за матеріалами пенсійних справ. На цій підставі з 01.10.2017 року Вашу пенсію перераховано при страховому стажі 44 роки 1 місяць (враховано по 30.06.2011 року), середньомісячній заробітній платі, визначеній за періоди з 01.07.1995 року по 30.06.2000 року згідно довідки про заробітну плату, з 01.07.2000 року по 30.06.2011 року за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становив 3582,61 грн.. Отже, переведення на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» недоцільно, оскільки пенсії призначені за цим Законом з травня 2016 року не перераховуються.

08.09.2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою в якій просила розрахувати та надати інформацію про розрахунок і розмір її пенсії за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» станом на дату подачі заяви від 08.07.2022 року.

Згідно відповіді на вказану вище заяву на інформацію, пенсійний орган повідомив, що позивач отримує пенсію за віком, яку обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі 44 роки 1 місяць (враховано по 31.08.2021 року), середньомісячній заробітній платі 12185,44 грн., визначеній за періоди з 01.07.1995 року по 30.06.2000 року згідно довідки про заробітну плату, з 01.07.2000 року по 30.06.2011 року за даними персоніфікованого обліку, та її розмір з 01.07.2022 року становив 7279,43 грн.. У разі розрахунку пенсії за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» її розмір становитиме 3579,03 грн.. Також у відповіді було зазначено, що оскільки пенсії призначені за Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з травня 2016 року не перераховуються, отримувати пенсію за цим Законом недоцільно.

12.09.2022 року позивач звернулась до Департаменту пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг (вх. №26772/С-2800-22 від 15.09.2022 року), де їй згідно відповіді від 13.10.2022 року повідомили, що вона отримувала пенсію, призначену за нормами Закону України «Про наукову і науково технічну діяльність». Розмір її пенсійної виплати станом на 30.09.2017 року складав 3582,61 грн.. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148- VIII, який набрав чинності 11.10.2017 року, внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», згідно яких пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV. Відповідно до п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, чинній з 11.10.2017 року, у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. 3 01.03.2019 року розмір пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахований відповідно до Постанови №124, є більшим за розмір пенсії відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», тому позивача автоматично переведено на пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсійної виплати з урахуванням доплати за 34 роки понаднормового стажу (689,18 грн.) та компенсаційної виплати особі, яка досягла віку 70 років (300,00 грн.) з 01.10.2022 року становить 7579,43 грн.. Водночас, у разі звернення пенсіонера, який отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за поновленням раніше призначеної пенсії, зокрема, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», така пенсія буде поновлена в розмірі, який особа отримувала на момент припинення її виплати.

04.10.2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про переведення її з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком на умовах Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

В порядку, передбаченому постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зазначену заяву розглянуло ГУ ПФУ у Київській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області №05 від 11.10.2022 року позивачу відмовили в здійсненні перерахунку посилаючись на те, що при переведені з пенсії за віком по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком по Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» пенсія зменшується, а відповідно до п.4 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої дійшов висновку, що переведення позивача з пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є правомірним. Також суд дійшов висновку, що переведення позивача назад з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком по Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» є неправомірним, безпідставним та не ґрунтується на приписах закону.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

03.10.2017 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким були внесені зміни до ряду нормативних документів щодо підвищеного забезпечення, зокрема розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було доповнено п.п.4-3, 4-4, 4-5, 4-6 та 4-7, з яких п.4-3, абз.1 п.4-4 та 4-7 застосовуються з 01.10.2017 року.

Так, відповідно до абз.1 п.4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ) особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України, зокрема, Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Відповідно до абз.1 п.4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

З матеріалів справи вбачається, що на момент переведення позивача з пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія позивачу виплачувалась у розмірі 3045,22 грн..

Після здійснення пенсійним органом розрахунку пенсії позивача за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії позивача склав 3582,61 грн., тобто розмір пенсії позивача за віком на умовах вказаного закону виявився більшим чим розмір пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Враховуючи такі обставини, колегія суддів вважає, що дії пенсійного органу щодо автоматичного переведення позивача з пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є правомірними та відповідають вище наведеним нормам діючого законодавства.

За таких висновків, позовна вимога позивача про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо переведення її з пенсії за віком на підставі Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідачів щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та нездійснення виплати перерахованої пенсії з урахуванням виплачених сум, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно абз.2 п.4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ), особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України, зокрема, Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.

Отже, згідно вказаного абзацу, позивач має право на переведення на пенсію за віком на умовах Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і це право позивачки не залежить від позиції органу пенсійного фонду щодо доцільності такого обчислення. Позивач має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатися, якщо на її думку, це буде для неї бажаним.

Тому, посилання ГУ ПФУ у Київській області у спірному рішенні №05 від 11.10.2022 року, як на підставу відмови, на недоцільність переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», суд вважає безпідставним.

Отримавши заяву позивача про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», відповідач зобов`язаний був перевести їй пенсію на умовах, визначених цим Законом, у строки та порядку, визначені абзацом 2 п.4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява).

Враховуючи викладене, рішення №05 від 11.10.2022 року про відмову у переведенні пенсії позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» колегія суддів вважає протиправним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимога позивача про визнання протиправними дії відповідачів щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» підлягає задоволенню.

Також задоволенню підлягає вимога позивача про зобов`язання відповідачів перевести її з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», оскільки є похідною вимогою від зазначеної вище вимоги.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок пенсії у розмірі 90% від розміру перерахованого грошового забезпечення та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.10.2017 року, колегія суддів вважає таку вимогу передчасною, оскільки як вже було зазначено вище переведення особи з пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність» здійснюється відповідно до абз.2 п.4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява.

Пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV встановлено, що у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України, зокрема, Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії, призначені відповідно до зазначених законів, індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до законів України, зокрема, Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону, а також видатки на індексацію зазначених пенсій фінансуються за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2481,00 грн. (992,40+1488,60) підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідачів у розмірі 1240,50 грн., в залежності від задоволених вимог, тобто з кожного відповідача в розмірі 620,25 грн. пропорційно.

В позовній заяві та в апеляційній скарзі представник позивача також просив суд стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн..

У відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу відповідач просив суд відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку із їх неспівмірністю з наданими адвокатом у даній справі послугами.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначив, що 29.09.2022 року та 01.12.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Боровик А.О. були укладені договори про надання юридичних послуг. Згідно до п.1 даних договорів ОСОБА_1 (замовник) доручає, а Боровик А.О. (виконавець) бере на себе зобов`язання надати замовнику правову допомогу з питань визнання дій ГУ ПФУ в Одеській області неправомірними. Відповідно до п.4.1 вказаних договорів вартість послуг з питань ведення судової справи щодо предмета договорів становить 5000,00 грн. та 10000,00 грн., які замовник сплатила згідно квитанції АТ «ПриватБанк» від 30.09.2022 року та 03.12.2022 року.

В якості доказу надання правничої допомоги представником позивача були надані суду копії вказаних договорів від 29.09.2022 року та від 01.12.2022 року, квитанції сплати послуг за договорами, адвокатський ордер та свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що належать сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п.1, 2, 6 ч.1, ч.2 ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 ст.30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які належать розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (ч.3 ст.141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі №810/2760/17.

Також при вирішенні даного питання слід приймати до уваги правову позицію з даного питання, яка викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2018 року по справі №569/17904/17 і полягає в тому, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором, а розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

У відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що сума, яка зазначена в позовній заяві та апеляційній скарзі є значно завищеною та неспівмірною з наданими послугами. Також відповідач зазначив, що ані час на складення позовної заяви, а ні її оцінка не є співмірною з реально витраченим часом та сумою, оскільки позов складений з законів та обставин, які представлені позивачем як факт. Крім цього представником позивача не надано необхідних документів для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що сама справа містить лише один епізод спірних правовідносин, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність спору не є значними.

Дана справа є справою незначної складності. За своїм предметом та суб`єктним складом відповідача справа відноситься до категорії типових справ, які розглядаються адміністративними судами в спрощеному провадженні.

Колегія суддів зазначає, що розмір вартості правничої допомоги згідно договорів є фіксованим, а саме: за договором від 29.09.2022 року 5000,00 грн., а за договором від 01.12.2022 року 10000,00 грн., а тому такий розмір є незмінним в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

З аналізу вказаних договорів про надання юридичних послуг вбачається, що договори є ідентичними, відрізняються лише розміром вартості юридичних послуг. Крім цього в договорах не вказано чим відрізняються послуги вартістю 5000,00 грн. від послуг вартістю 10000,00 грн., представником позивача не надано суду обґрунтування підстав укладення другого ідентичного договору від 01.12.2022 року та не обґрунтовано неминучості витрат в розмірі 10000,00 грн. за другим договором.

Отже, колегія суддів вважає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. є недоведеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та складністю справи.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок про наявність підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності, у розмірі 5000,00 грн..

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., тобто 2500,00 грн. з кожного відповідача пропорційно.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн. 25 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп..

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн. 25 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька