Справа № 280/7013/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2023 року м. Дніпросправа № 280/7013/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2023 року (головуючий суддя Сіпака А.В.)

в адміністративній справі №280/7013/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 13.12.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та без зарахування його стажу роботи у закладах з надання психіатричної допомоги за періоди з 17.08.2005 по 31.03.2011 та з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та з зарахуванням стажу його роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 17.08.2005 по 31.03.2011, з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України Про пенсій забезпечення з 26.10.2022 та із урахуванням різниці, що вже була виплачена.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 04.04.2011 позивачу призначена пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII. 26.10.2022 позивач звернувся за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що відповідачем неправомірно під час призначення пенсії за віком взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки, оскільки відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія повинна розраховуватись із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки. Також, позивач вважає, що йому протиправно незараховано у подвійному розмір стаж його роботи за періоди роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 17.08.2005 по 31.03.2011, з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки дана є чинною.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та без зарахування його стажу роботи у закладах з надання психіатричної допомоги за періоди з 17.08.2005 по 31.03.2011 та з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсій забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та з зарахуванням стажу його роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 17.08.2005 по 31.03.2011, з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсій забезпечення» з 26.10.2022 та із урахуванням різниці, що вже була виплачена.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що як на момент виникнення спору, так і на момент розгляду справи стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 є чинною. Аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 не скасовує вимоги Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 та не зупиняє їх дію. Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує на відсутність правових підстав для зарахування у подвійному розмірі до стажу роботи позивача періоду його роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 17.08.2005 по 31.03.2011, з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, яким така можливість не передбачена. Зауважив, що призначення пенсії за віком є дискреційною функцією Пенсійного органу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 04.04.2011 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією протоколу від 01.11.2010 №1408.

З 26.10.2022 позивачу призначена та виплачується пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058.

На відповідний адвокатський запит представника позивача, відповідач листом від 23.11.2022 №0-800-0215-8/47930 повідомив, що пенсію за віком ОСОБА_1 обраховано із застосуванням середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, оскільки було проведено перерахунок її пенсії з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо призначення йому пенсії без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та без зарахування його стажу роботи у закладах з надання психіатричної допомоги за періоди з 17.08.2005 по 31.03.2011 та з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення. Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що перший рівень у системи пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Зокрема, частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В силу ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Отже, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за цим законом, а також визначено право вибору виду пенсії.

Також відповідно до абзацу 1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (ч.2 ст.40 ЗУ №1058-IV).

При цьому, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (ч.3 ст.45 ЗУ №1058-ІV).

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції дає підстави для висновку, що частиною 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Матеріалами справи підтверджується, що первинно позивачу призначено пенсію за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, однак за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV позивач звернувся вперше лише 26.10.2022, тобто після досягнення віку 60 років.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування відповідачем до спірних правовідносин положень ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV є безпідставним.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, з 01.01.2004 здійснюється на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на той факт, що призначення пенсії за вислугу років зумовлено положеннями Закону №1788-XII.

При цьому ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №562/557/17 (провадження №К/9901/34004/18) та від 11.09.2019 у справі №213/1226/16-а (провадження №К/9901/42455/18).

Крім того, аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі №876/5312/17 (№577/2576/17) (Провадження №11-731апп18), згідно з якою у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача на те, що відбулось переведення з одного виду пенсії на інший в межах норм одного Закону (Закону №1058-IV), та зазначає, що на момент первинного призначення позивачу пенсії за вислугу років Закон №1058-IV не містив норми статті 114 Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV було доповнено даною нормою Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII (набрав чинності з 11.10.2017).

До того ж, стаття 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV врегульовує, що право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, водночас позивач не відноситься до вказаної категорії осіб, які мають право на пенсію за вислугу років.

Відтак, посилання відповідача на те, що призначена позивачу пенсія за вислугу років регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, є безпідставними.

Отже враховуючи те, що позивачу первинно призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, позивач звернулася вперше після досягнення пенсійного віку 60 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, оцінюючи наявність правових підстав для зарахування стажу роботи позивача у закладах з надання психіатричної допомоги з 17.08.2005 по 31.03.2011, з 20.04.2011 по 06.08.2018 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсій забезпечення», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наступного.

За приписами ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Слід взяти до уваги, що згідно із абз. 7 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», заклад з надання психіатричної допомоги психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана із наданням психіатричної допомоги.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні за призначенням пенсії відповідачу надавалась трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 , яка містить записи №12-20, згідно із якими з 17.08.2005 по 31.03.2011 та з 20.04.2011 по 06.08.2018 він працював на посаді лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної лікарні Вільнянської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області.

При цьому, відповідач не заперечує наявність у позивача стажу роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 17.08.2005 по 31.03.2011 та з 20.04.2011 по 06.08.2018, а заперечує проти запитуваного позивачем подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що на момент виникнення спору та на момент розгляду справи стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною.

Крім того, аналіз вищезазначених положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV дає підстави для висновку, що вказаний Закон не зупиняє дію норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції при розгляді даної справі суд першої інстанції обґрунтовано врахував релевантні правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17.

Також суд зазначає, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дії), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2019-2021 роки та із зарахуванням до стажу позивача періодів його роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 17.08.2005 по 31.03.2011, з 20.04.2011 по 06.08.2018 та здійснити виплату позивачу недоотриманих сум пенсії (різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією) з 26.10.2022.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

В силу ч. 5 ст. 328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 18.05.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова