Справа № 420/4713/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4713/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Грекової К.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 12.08.2022 про скасування громадянства України ОСОБА_1 ; зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти від ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства іншої держави через незалежні від неї обставини, а саме: у зв`язку з тим, що уповноваженими органами Російської Федерації було прийнято клопотання ОСОБА_1 про припинення громадянства, проте протягом двох років вона не отримала документ про припинення її громадянства (підданства) Російської Федерації.

Ухвалою суду від 13.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 , з 1983 року постійно проживала з батьками в м. Одесі та потім переїхала до Російській Федерації і з 18.06.1997 року отримала громадянство цієї держави. Представник позивача зазначила, що з 2010 по 2012 рік ОСОБА_1 займала посаду заступника голови Московського міського відділення Громадської організації «Деловая Россия» і активно боролася з фактами рейдерства та порушеннями прав підприємців. З 2014 року позивач займала активну суспільну позицію відносно її незгоди з розв`язаною військовою агресією РФ та окупації Криму, що призвело до конфліктів як з керівництвом ГО «Деловая Россия», так і правоохоронними та контролюючими органами РФ. Як зазначив представник позивача, внаслідок репресій, застосованих з боку правоохоронних та контролюючих органів РФ позивач та її чоловік втратили бізнес з виробництва та продажу косметики, з виробництва офісних меблів на території РФ, а стосовно чоловіка позивача ОСОБА_2 , було порушено кримінальну справу. Представник позивача зазначив, що вказані вище обставини призвели до того, що позивач разом з сім`єю була вимушена виїхати з території РФ, спочатку на територію України, а потім (з кінця 2014 року) - на територію Іспанії. В останній час позивач постійно проживає з сім`єю в Іспанії, і є матір`ю п`ятьох дітей, є ОСОБА_3 Місії у Благодійній Організації МБФ Довіра та Майбутнє і допомагає з пошуком, збором та транспортуванням медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги для задоволення потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Також, як вказав представник позивача, з 26.02.2022 року по час звернення до суду ОСОБА_1 офіційно працює в поліції Іспанії та допомагає збирати докази військових злочинів, вчинених армією РФ на території України для передачі їх до міжнародного суду та з 26.02.2022 позивач, в якості волонтера міжнародної організації "КАРІТАС" організувала прийняття українських біженців в місті Каріньо, Галіція, Іспанія, в кількості понад сто п`ятдесят громадян (з них 35 дітей). Представник позивача вказала, що 23.04.2020 рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» позивач набула громадянство України за територіальним походженням за спрощеною процедурою (без видання Указу Президента України (останнє місце проживання позивача: АДРЕСА_1 )). Однак, як вважає позивач, з боку відповідача була порушена процедура видачі їй довідки №379563 від 23.04.2020, а 12.08.2022 протиправно, на думку позивача, скасовано громадянство України, що робить неможливим отримання нею паспорту громадянина України та паспорту громадянина України для виїзду за кордон за місцем звернення позивача (місцем постійного проживання в Іспанії). Представник позивача зазначив, що громадянство України втрачається лише з моменту видання відповідного Указу Президента і у випадку, якщо не діяли обставини, які перешкоджали відмові від громадянства іншої держави та крім того, існує чітко визначена чинним законодавством процедура скасування громадянства України, яка не була дотримана відповідачем. Відповідач, як вказав представник позивача у позовній заяві, з дати прийняття рішення про набуття позивачем громадянства України та видачі довідки №379564 від 23.04.2020 про реєстрацію ОСОБА_1 громадянкою України, не повідомив про це останню. Також, як зазначив представник позивача, відповідач не повідомив позивача і про час, місце та порядок отримання нею вищевказаної довідки та паспорту громадянина України та паспорту для виїзду за кордон та у результаті наведених дій відповідача позивач не змогла отримати паспорт громадянина України та паспорт громадянина для виїзду за кордон, у встановлений чинним законодавством термін, що унеможливило відмову позивача від громадянства іншої держави - РФ.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

31.03.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача вказав, що 16.01.2020 позивач звернулась до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням та одночасно взяла на себе зобов`язання припинити громадянство російської федерації і подати/надати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства російської федерації. Відповідач, посилаючись на норми діючого законодавства та те, що взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, чим порушила законодавство України, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, про що свідчить паспорт рф №53 1246629 від 18.01.2017 (а.с.21-43).

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 23.04.2020 оформлено набуття громадянства України за територіальним походження відповідно до ч.1 ст.8 Закону України Про громадянство України ОСОБА_1 (а.с.97).

12.08.2022 начальником відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 23.04.2020 про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто з невиконанням поданого зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

Відповідно до ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Частиною ч. 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначений Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року N 2235-III

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» (в редакції, чинній на момент оформлення набуття громадянства України позивачем) визначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

При цьому, ст.8 Закону України «Про громадянство України» визначено, що іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про громадянство України» (в редакції, чинній на момент оформлення набуття громадянства України позивачем) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Згідно із ст.21 Закону України «Про громадянство України» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Відповідно до Закону України "Про громадянство України" перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 за №215.

Відповідно до п.88 зазначеного Порядку№215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Під час з`ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало невиконання ОСОБА_1 поданого зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подала до міграційного органу «Зобов`язання припинити іноземне громадянство» від 16.01.2020 у якому зобов`язалась протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянство (підданство) російської федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданство) російської федерації (а.с.98).

При цьому, листом ГУ ДМС України в Одеській області №5100.4.5-7271/51.1-20 від 15.07.2020 повідомлено ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , яка була зазначена нею у заяві про оформлення набуття громадянства України, щодо прийняття відповідного рішення про набуття громадянства України (а.с.128).

Щодо посилання позивача на те, що вона не проживала за вказаною адресою, оскільки з кінця 2014 року проживає в Іспанії, суд враховує, що матеріали особової справи ОСОБА_1 , громадянки російської федерації не містять повідомлення заявника про зміну адреси проживання та/або електронної пошти для направлення відповідних документів. Натомість, матеріали особової справи ОСОБА_1 містять нотаріально завірену заяву ОСОБА_5 про згоду на прописку (реєстрацію) місця проживання громадянки російської федерації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.120).

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 не було відомо про прийняте рішення щодо набуття нею громадянства України у зв`язку із неналежним повідомленням її про це відповідачем з огляду на те, що повідомлення про прийняте рішення було направлено на зазначену нею самостійно адресу, разом з тим направлення з поверненням відповідного повідомлення про вручення поштового відправлення вказаної кореспонденції на адресу відповідача не передбачено діючим законодавством. При цьому, суд враховує те, що жодних доказів відповідних звернень до відповідача щодо отримання інформації відносно прийняття рішення про набуття нею громадянства України до отримання рішення про скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 23.04.2020 про набуття громадянства України до суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не виконано подане нею зобов`язання про припинення іноземного громадянства всупереч вимогам ст.21 Закону.

Щодо посилання позивача на пандемію, важку вагітність, воєнний стан в Україні, що не дало їй оформити паспорт громадянина України, суд зазначає наступне.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Як передбачено положеннями ч. 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. В цьому аспекті верховенство права проявляється у субординації закону перед правом, як таким.

У рішенні Європейського Суду з прав людини, у справі "Фадєєва проти Росії" від 09.06.2005, суд зазначив, що: "Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку "необхідності" втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці Судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції".

В свою чергу, суд враховує, що у межах цієї справи позивач, у разі зацікавленості в отриманні громадянства України, та усвідомлюючи обов`язок припинення іноземного громадянства, про що свідчить особисто подане позивачем «Зобов`язання припинити іноземне громадянство» від 16.01.2020, не вчинила відповідні дії.

Більш того, щодо посилання позивача на те, що вона зверталась до посольства рф в Іспанії із заявою про вихід з громадянства (№ заяви 115264) та відповідь отримано не було, суд зазначає, що надана до суду роздруківка, яка не містить прізвища імені по батькові заявника не підтверджує, що мало місце звернення ОСОБА_6 до посольства рф в Іспанії із заявою про вихід з громадянства (а.с.13), а декларація про відмову від іноземного громадянства датована 14 вересня 2022 року, тобто є пізнішою ніж оскаржене рішення (а.с.14)

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 12.08.2022 року про скасування громадянства України ОСОБА_1 ; зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти від ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства іншої держави через незалежні від неї обставини, а саме: у зв`язку з тим, що уповноваженими органами Російської Федерації було прийнято клопотання ОСОБА_1 про припинення громадянства, проте протягом двох років вона не отримала документ про припинення її громадянства (підданства) Російської Федерації є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.