Справа № 320/9819/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Київ № 320/9819/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дарницького міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Степанової Аліни Володимирівни від 14.12.202 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51805809.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що постанова головного державного виконавця від 14.12.2022 про стягнення з неї виконавчого збору є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки фактично не відбулось примусового стягнення боргу, а розмір виконавчого збору розрахований з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема із суми боргу, визначеної в постанові про відкриття виконавчого провадження на дату видачі виконавчого документу та в умовах відсутності в матеріалах виконавчого провадження виконавчого документу, який би давав право здійснювати примусове стягнення боргу та надавав вихідні дані для здійснення його розрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі на 09.05.2023. Також суд у порядку підготовки справи до судового розгляду витребував від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № ВП 51805809 в рамках якого було прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та зазначив, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 51805809 по виконанню: виконавчого напису №2866 виданий 17.04.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 1349179,81 грн.

28.07.2016 старшим державним виконавцем Абаріновим О.О., керуючись статтями 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону), було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51805809. 01.11.2022 на адресу відділу за вхідним № 21184, надійшло повідомлення представника АТ «Альфа-Банк» Капустинської М.О., що станом на 01.11.2022 заборгованість відсутня та будь-яких претензій з виконання зобов`язань АТ «Альфа-Банк» не має, з урахуванням чого 14.12.2022 головним державним виконавцем Степановою А.В., керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, в рамках даного виконавчого провадження № 51805809 не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, які є обов`язковими.

Відповідач зауважив, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51805809 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Ковальчук С.П. № 2866 від 17.04.2013, прийнята 28.07.2016 року. Отже, посилання позивача на те, що виконавчий збір розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми, є необґрунтованим, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин норми статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем саме у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Відповідач наголосив, що матеріалами справи підтверджено, що 14.12.2022 державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, оскільки надійшла заява стягувана від 01.11.2022 року про закінчення виконавчого провадження.

Отже, оскільки виконавче провадження закрито, а при відкритті виконавчого провадження виконавчий збір не був стягнутий, прийняття державним виконавцем спірної постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, відповідає приписам чинного законодавства.

Твердження позивача про те, що сума виконавчого збору за підсумками виконання має бути обчислена, виходячи з фактично стягнутих в результаті виконавчих дій виконавця коштів або вилучення майна на виконання судового рішення, внаслідок примусових заходів виконання судового рішення, є безпідставними, з огляду на наступне.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 суд відклав розгляд справи на 30.05.2023 року.

Від позивача до суду 30.05.2023 надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи у передбачений законодавством строк. Водночас, судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На примусовому виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби міста Києва перебувало виконавче провадження № 51805809 по виконанню: виконавчого напису № 2866 виданий 17.04.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 1349179,81 грн.

28.07.2016 старшим державним виконавцем Абарінова О.О., керуючись статтями 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51805809 з виконання виконавчого напису № 2866 виданий 17.04.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 1349179,81 грн.

Стягувачем за вказаним виконавчим провадження є ПАТ «Укрсоцбанк» (адреса: м. Київ, вул. Білоруська, 11), боржником ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Як вбачається зі змісту листа Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.12.2022 № 51805809, 26.10.2022 на адресу відділу за вхідним № 21033 надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження. Згідно Ухвали про заміну сторони виконавчого провадження № 640/13602/22 виданої Окружним адміністративним судом міста Києва від 19 вересня 2022 року з відміткою про набрання законної сили від 19.09.2022 ухвалено: Замінити стягувана у виконавчому провадженні №51805809 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості № 2866 від 17.04.2013 ПАТ «Укрсоцбанк» () на його правонаступника АТ «Альфа Банк» ().

01.11.2022 головним державним виконавцем Степановою А.В., керуючись абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

01.11.2022 на адресу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за вхідним № 21184, надійшло повідомлення представника АТ «Альфа-Банк» Капустинської М.О., що станом на 01.11.2022 заборгованість відсутня та будь-яких претензій з виконання зобов`язань АТ «Альфа-Банк» не має.

01.11.2022 на адресу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшла заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про повернення виконавчого документу стягувачу, яка зареєстрована за вх. № 12304, відповідно до змісту якої стягувач відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» просив повернути виконавчий документ про стягнення заборгованості за кредитним договором № 380/241/08-Ж від 01.02.2008 з ОСОБА_1 без подальшого примусового виконання.

14.12.2022 головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степановою А.В., керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2866 виданий 17.04.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 1 349 179,81 грн.

У подальшому, 14.12.2022 головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51805809, якою з огляду на закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 статті 39 Закону, встановлено наявність підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, реєстрації останньої в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчого документу та виконання в порядку, передбаченому Законом та Інструкцією. Даною постановою вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 134917, 98 грн. Стягувач Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN НОМЕР_2 в АТ «Укрексімбанк», 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаної постанови про стягнення виконавчого збору від 14.12.2022 ВП № 51805809, позивач звернулась до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування, з приводу чого суд зазначає про таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приписами пункту 3 частини першої статті 3 Закону № 1404 обумовлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

28.07.2016 старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Абарінова О.О., розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 2866 виданий 17.04.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 1349179,81 грн та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51805809 від 28.07.2016.

З змісту вказаної постанови вбачається, шо боржнику запропоновано добровільно виконати вимоги виконавчого документа у семиденний строк.

Частиною першою, другою статті 27 Закону № 1404 (в редакція, яка була чинна станом на час відкриття виконавчого провадження) обумовлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом, 14.12.2022 головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степановою А.В., розглянувши заяву стягувача АТ «Альфа-банк» про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2866 виданий 17.04.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 1 349 179,81 грн.

Також, 14.12.2022 головним державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51805809, якою вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 134917, 98 грн. Стягувач Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN НОМЕР_2 в АТ «Укрексімбанк», 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності з 28.08.2018, було внесено зміни до частини другої статті 27 Закону № 1404.

Так, згідно з частиною другою статті 27 Закону № 1404 (в редакції Закону № 2475) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Саме цю редакцію Закону № 1404 застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови та визначенні розміру виконавчого збору, яка підлягала стягненню з боржника.

З аналізу норм Закону № 1404 у редакції, що діяла до 28.08.2018, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом №2475-VIII внесені зміни до статті 27 Закону №1404, які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, і виходячи із цих змін виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд враховує, що з моменту відкриття спірного виконавчого провадження (28.07.2016) та до прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору(14.12.2022) редакції статті 27 Закону № 1404-VIII, що визначають базу обрахунку виконавчого збору, змінювались, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року в справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відтак, приписи статті 27 Закону №1404 у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404 у редакції, чинній після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Оскільки внесені Законом №2475 зміни до статті 27 Закону №1404 погіршили становище боржника, а виконавчою службою фактично не стягнуто з нього коштів за виконавчим листом у повному обсязі, суд вважає, що правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору у визначеному державним виконавцем у спірній постанові розмірі відсутні.

Верховний Суд у справах № 420/4279/19, № 420/769/19, № 1340/5053/18, № 400/878/20, № 640/20994/21, аналізуючи вищевказані законодавчі зміни, зазначив, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню. Також Верховний Суд вказав, що до спірних правовідносин мають застосовуватись приписів статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Відповідно до статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018 при прийнятті оскаржуваної постанови є протиправним, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршене, що суперечить статті 58 Конституції України.

Відповідач не визначив, яка сума фактично стягнута при виконанні в примусовому порядку виконавчого листа, або яка вартість майна боржника, що передане стягувачу за виконавчим документом.

Виходячи з наведеного, у відповідача були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі, який визначений ним як 10 відсотків від з суми, що підлягала примусовому стягненню.

За таких обставин оскаржувана постанова є протиправною, а позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи позивача не є суттєвими і не впливають на висновок суду щодо протиправності оскаржуваної постанови.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Водночас, відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали справи, а також встановлені судом факти порушення відповідачем порядку проведення виконавчих дій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією наявною в матеріалах справи.

Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1073,60 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 14, 71, 77, 90, 143, 243-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанової Аліни Володимирівни від 14.12.2022 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51805809.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (; 02099, м.Київ, вул.Костянтина Заслонова, 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Панова Г. В.