Справа № 520/24779/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 р.Справа № 520/24779/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 25.10.22 року по справі № 520/24779/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства соціальної політики України третя особа Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, третя особа - Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, в якому просить суд: визнати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що діє при Міністерстві соціальної політики України, в частині визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серія НОМЕР_1 , оформлене протоколом №8 від 21.11.2019 року протиправним; скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України в частині визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, оформлене протоколом №8 від 21.11.2019 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 року, з метою надання позивачу часу на подання заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд перейшов до стадії підготовчого провадження у порядку загального позовного провадження по справі.

Представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до адміністративного суду по справі відмовлено. Заяву Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з аналізу п.п. 13, 14 Постанови КМУ «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11.07.2018 року №551 вбачається, що в разі прийняття компетентним органом рішення про необґрунтованість видачі посвідчення таке посвідчення підлягає вилученню. Порядком не передбачено обов`язок суб`єкта владних повноважень інформувати окремо про прийняте рішення. Отже, порядком передбачено, що особа відносно якої прийнято рішення повинна дізнатись про рішення під час вилучення посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказує, що ОСОБА_1 міг і повинен був дізнатися про прийняте рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що діє при Міністерстві соціальної політики України, оформлене протоколом №8 від 21.11.2019 року, під час процедури вилучення такого посвідчення. Стверджує, що позивач не знав та не міг знати про спірне рішення, так як воно не було фактично виконане, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС станом на день подання позовної заяви знаходилось у ОСОБА_1 , позивач отримував підвищений розмір пенсійного забезпечення та користувався всіма пільгами і компенсаціями, які передбачені ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази про направлення та отримання позивачем спірного рішення, а також в матеріалах справи відсутні докази вилучення у ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Наголошує, що ОСОБА_1 не знав та не міг знати про спірне рішення, так як користувався посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та пільгами і компенсаціями, передбаченими ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначає, що ОСОБА_1 не звертався із заявою від 04.02.2020 року до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, в якій зазначив, що рішенням комісії Міністерства соціальної політики України (протокол №8 від 21.11.2019 року) його позбавлено статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Позивач в судовому засіданні підтримував доводи поданої апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк для звернення до суду з цим позовом та не надано достатніх доказів, які б вказували на існування поважних причин пропуску строку до суду, ті ж докази та пояснення, які надані позивачем та знаходяться в матеріалах позову, не можуть бути визнані поважними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі по тексту - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 ст.168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, з аналізу вищевказаного вбачається, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 12.02.2020 року у справі №320/5468/18.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.09.2020 року у справі №380/2210/20.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Тому поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить визнати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що діє при Міністерстві соціальної політики України, в частині визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серія НОМЕР_1 , оформлене протоколом №8 від 21.11.2019 року протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України в частині визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, оформлене протоколом №8 від 21.11.2019 року.

Згідно витягу з протоколу №8 від 21.11.2019 року засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішено, що відсутні підстави для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначеного Харківською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 . Зазначено, що посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 04.02.2020 року до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, в якій зазначено, що рішенням комісії Міністерства соціальної політики України (протокол №8 від 21.11.2019 року) його позбавлено статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС, при цьому статус потерпілого від аварії на ЧАЕС йому автоматично не надано. Вказано, що він не погоджується з рішенням та просить повернути йому статус потерпілого від аварії на ЧАЕС.

З адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 звернувся 25.11.2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Тобто, позивач звернувся з даним позовом з порушенням строку звернення до адміністративного суду, визначеним ч.2 ст.122 КАС України.

У заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду зазначено, що у жовтні місяці 2021 року ОСОБА_1 було викликано до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації та усно повідомлено, що позивач позбавлений статусу учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказано, що документів на підтвердження вказаних обставин позивачу надано не було. Також, зазначено, що ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до адвоката, про що було укладено відповідний договір. Надаючи правову допомогу та з метою уточнення інформації щодо позбавлення позивача статусу учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС адвокатом ОСОБА_2 було направлено адвокатський запит до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про надання інформації щодо позбавлення ОСОБА_1 статусу учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Крім того, вказано, що листом від 11.10.2021 року було надано відповідь на адвокатський запит про те, що рішенням Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній адміністрації від 27.09.2019 року (протокол №10) документи особової справи ОСОБА_1 були направлені на розгляд спірної Комісії. До листа додано копію протоколу засідання спірної Комісії від 21.11.2019 року. Зазначено, що позивач не знав та не міг знати про спірне рішення, так як воно не було фактично виконане, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС станом на день подання позовної заяви знаходилось у ОСОБА_1 , позивач отримував підвищений розмір пенсійного забезпечення та користувався всіма пільгами і компенсаціями, які передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у жовтні місяці 2021 року його було викликано до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації для повідомлення, що він позбавлений статусу учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Натомість, як встановлено вище, ОСОБА_1 звернувся із заявою від 04.02.2020 року до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про повернення статусу потерпілого від аварії на ЧАЕС, в якій зазначено, що рішенням комісії Міністерства соціальної політики України (протокол №8 від 21.11.2019 року) позивача позбавлено статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС, при цьому статус потерпілого від аварії на ЧАЕС йому автоматично не надано.

З огляду на викладене, позивач знав про оскаржуване у даній справі рішення та вважав, що його права порушені, на час складання вищевказаної заяви 04.02.2020 року, а не у жовтні місяці 2021 року.

Крім того, судом не заперечується, що позивач звернувся за юридичною допомогою для захисту своїх прав та того, що на адвокатський запит отримано оскаржуване рішення.

Проте, вказана обставина не спростовує того, що позивач був обізнаний з оскаржуваним у даній справі рішенням та вважав, що його права порушені, станом на 04.02.2020 року.

ОСОБА_1 в заяві від 04.02.2020 року зазначив, що рішенням комісії Міністерства соціальної політики України (протокол №8 від 21.11.2019 року) його позбавлено статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС та просив повернути йому статус потерпілого від аварії на ЧАЕС.

Тобто, позивач подав вказану заяву з метою захисту своїх прав на отримання статусу потерпілого від аварії на ЧАЕС, якого його було позбавлено оскаржуваним у даній справі рішенням, та був обізнаний про вказане рішення та наслідки винесення останнього.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що в матеріалах справи відсутні докази про направлення та отримання позивачем спірного рішення, а також в матеріалах справи відсутні докази вилучення у ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи не впливають на факт обізнаності позивача з оскаржуваним рішенням Комісії з урахуванням наявної в матеріалах справи заяви від 04.02.2020 року.

При цьому, посилання апелянта на те, що він не звертався із заявою від 04.02.2020 року до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю, оскільки факт подання позивачем вказаної заяви не спростовано жодними належними та допустимими доказами, навпаки в суді апеляційної інстанції підтверджено її подання, оскільки під час дослідження письмових доказів , а саме заяви від 04.02.2020 (а.с.115) про повернення йому статусу потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС і видати відповідне посвідчення , ОСОБА_1 підтвердив її написання та подання . Також, позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив про вилучення в нього відповідного посвідчення.

За таких обставин, зазначені обставини не можуть бути розцінені, як поважні причини пропуску строку для звернення до адміністративного суду з даним позовом.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що строк звернення до суду пропущений позивачем без поважних причин, тому наявні правові підстави для залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Інші доводи і заперечення сторін, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому, числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії , справа Девеер проти Бельгії).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 по справі № 520/24779/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 29.05.2023 року