Справа № 480/2809/23
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 травня 2023 року Справа № 480/2809/23

Суддя Сумського окружного адміністративного суду Соп`яненко О.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Суми клопотання Сумської обласної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Сумської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку.

Просить визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 на підставі наказу керівника Сумської обласної прокуратури від 18.03.2021 № 200к вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку, що становить 22 636 грн. 38 коп.; стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячної заробітної плати 22 636 грн. 38 коп., обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100; стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 19.03.2021 по день постановлення судового рішення, з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати в розмірі 1160 грн. 84 коп.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме для подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та надати докази поважності причин пропуску такого строку.

На виконання ухвали суду, позивачем було подано пояснення з приводу строку звернення та ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 позивачу поновлено строк звернення до адміністративного суду , прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку.

Сумською обласною прокуратурою подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яка обґрунтована тим, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду і вказані позивачем підстави для поновлення цього строку є необґрунтованими та неповажними, що є підставою для залишення позову без розгляду. У вищезазначеному клопотанні відповідач зазначає, що ключове значення має встановлення факту коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатись про порушення, на його думку, своїх прав та інтересів. Стверджує, що питання законності прийняття керівником Сумської обласної прокуратури наказу №200к від 18.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Кролевецького відділу Шосткинської місцевої прокуратури з 19.03.2021 було предметом судового розгляду у справі №480/2675/21. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 26.03.2021, отже про факт свого звільнення та здійснення остаточного розрахунку, суми отриманих чи недотриманих коштів позивач повинен був дізнатись принаймні з 26.03.2021 (дати звернення до суду із захистом своїх трудових прав), однак із позовом про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку звернувся лише 31.03.2023, тобто із суттєвим пропуском строку звернення до суду, а саме більше ніж через 2 роки.

Позивачем подано заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду, в якому проти вимог відповідача він заперечує та стверджує, що строк звернення до суду ним не пропущено. Просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Суд вважає вказане клопотання необґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частини п`ята указаної статті Кодексу).

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом з тим, частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції станом на момент звільнення позивача), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частиною другою статті 233 КЗпП України у вказаний час було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

До "усіх виплат" (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги (що є предметом позовних вимог), яка гарантована статтею 43 Конституції України.

Поняття та підстави виплати вихідної допомоги визначені статтею 44 КЗпП України. За змістом цієї норми вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, що виплачуються працівникові при звільненні. Тобто, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Отже, спір стосується невиплати вихідної допомоги при звільненні на яку працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про її стягнення.

Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 травня 2022 року у справі №200/1636/21-а, від 23 червня 2022 року у справі №120/513/21-а, від 30 червня 2022 року у справі №380/10174/21 і колегія суддів не знайшла підстав для відступу від неї.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 77, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Сумської обласної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя О.В. Соп`яненко