Справа № 460/23086/22
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/23086/22 пров. № А/857/13368/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Друзенко Н.В.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту судового рішення 23.08.2022,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначені, проведенні перерахунку та виплаті пенсії щодо обмеження максимальним розміром з 01.12.2019; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум, з 01.12.2019 виходячи з 90% грошового забезпечення на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3788 від 22.07.2021; зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром виходячи з 90% грошового забезпечення на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3788 від 22.07.2021.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року позовну заяву задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії, призначеної ОСОБА_1 , з 90% до 70% сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 у справі №360/4316/21 та дії щодо перерахунку з 01.12.2019 розміру пенсії із застосуванням обмеження її максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 у справі №360/4316/21 на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3788 від 22.07.2021, з урахуванням раніше виплачених сум, виходячи із розрахунку основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992, 40 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне дослідження обставин справи, просить скасувати його в частині задоволення позову та в цій частині постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що безпідставними є вимоги позивача про перерахунок розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без обмеження її максимального розміру.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020, яке набрало законної сили, у справі №360/4515/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення розміру пенсії з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні з 01.01.2016 перерахунку пенсії позивача згідно ч.4 ст.63 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи із розміру 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Зокрема, вказаним рішенням встановлено те, що позивач є військовим пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням від 28.01.2011. Йому призначена пенсія за вислугу років, виходячи з 35 (календарного 29) року вислуги та відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції, що діяла на час призначення пенсії, тобто 90% відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного у справі №360/4316/21 від 13.09.2021 (залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022), яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01.12.2019 перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3788 від 22.07.2021, виданої станом на 19.11.2019, у відповідності до вимог ст.43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», та здійснити виплату різниці між нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 по день проведення перерахунку.

Як вбачається з довідки Міністерства внутрішніх справ України від 22.07.2021 №22/-3788, яка видана позивачу, розмір грошового забезпечення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» станом на листопад 2019 року становить: посадовий оклад 5700,00 грн; оклад за спеціальним званням - 2800,00 грн; надбавка за стаж служби (50%) 4250,00 грн; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (100%) 12750,00 грн; доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук (10%) 570 грн; надбавка за почесне звання «заслужений» (5%) 285,00 грн; премія (109,36%) 28821,83 грн, усього 55176,83 грн. (а.с.14).

Листом від 06.07.2022 позивача повідомлено про те, що на виконання рішення суду у справі №360/4316/21, яке набрало законної сили, проведено перерахунок його пенсії з 01.12.2019 відповідно до довідки від 22.07.2021 №22/-3788 з обмеженнями, оскільки ч.7 ст.43 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ) передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а саме з 01.07.2022 20270,00 грн. гривень. Крім того, в зазначеному рішенні суду не вказано про відсоткове значення проведення перерахунку виходячи з 90%, тому перерахунок проведено на підставі ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» виходячи з 70% сум грошового забезпечення.

Отже, при проведенні перерахунку пенсії на підставі рішення суду у справі №360/4316/21, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зменшило розмір пенсії позивача з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення та обмежило в десять прожиткових мінімумів.

Не погоджуючись з правомірністю дій пенсійного органу, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про Національний банк України, Про Кабінет Міністрів України, Про дипломатичну службу, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про судову експертизу, Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про пенсійне забезпечення, Про судоустрій і статус суддів, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що позивачу пенсія була призначена 2011 року (дата видачі пенсійного посвідчення 28.01.2011) та її розмір складав 90% від грошового забезпечення.

На момент виникнення спірних правовідносин було установлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, застосування цього показника до перерахунку пенсії позивача є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Отже, порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців урегульований нормами статті 63 Закону №2262-XII, яка змін не зазнавала, а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 та від 21.02.2018 №103, тому застосування ст.13 цього Закону, що регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Як встановлено судом, Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020, яке набрало законної сили, у справі №360/4515/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення розміру пенсії з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні з 01.01.2016 перерахунку пенсії позивача згідно ч.4 ст.63 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи із розміру 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного у справі №360/4316/21 від 13.09.2021 (залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022), яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01.12.2019 перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3788 від 22.07.2021, виданої станом на 19.11.2019, у відповідності до вимог ст.43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», та здійснити виплату різниці між нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.12.2019 по день проведення перерахунку.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо наявності у позивача права на отримання пенсії в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення встановлені рішенням суду у адміністративній справі №360/4515/20 та відповідно до ч.4 ст.78 КАС України не потребують доказування при розгляді цієї адміністративної справи.

Крім того, в зазначеному судовому рішенні зазначена дата, з якої здійснюється перерахунок та виплата пенсії у розмірі 90% - з 01.01.2016, при цьому не встановлена будь-яка кінцева або гранична дата, до якої діє право позивача у визначеному розмірі, а тому висновки суду щодо відсоткового значення пенсії позивача є обов`язковими для відповідача не лише в межах судової справи №360/4515/20, але й під час виникнення/існування інших правовідносин, які пов`язані з пенсійним забезпеченням позивача у майбутньому, зокрема й на виконання рішення суду у справі №360/4316/21.

Відтак, при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 відповідач мав застосувати 90% відповідних сум грошового забезпечення на виконання рішення суду від 13.09.2021, яке набрало законної сили, у справі №360/4316/21 на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3788 від 22.07.2021.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, пунктом 5 частини третьої статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не наділений правом повторно зменшувати відсотковий розмір пенсії позивача, тобто знову вчиняти ті ж самі протиправні дії, які вже були визнані судом протиправними, умисно ігноруючи судове рішення, яке набрало законної сили.

Водночас, суд вважає, що відповідач наділений обов`язком при кожному наступному перерахунку пенсії позивача застосовувати належний відсотковий розміру його грошового забезпечення для перерахунку пенсії, право на який захищене та відновлене судовим рішенням у справі №360/4515/20.

За наведеного, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що в рішенні суду у справі №360/4316/21 не обумовлено проведення перерахунку пенсії позивача виходячи з розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення.

Суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо перерахунку пенсії позивача призвели до повторного зменшення розміру його пенсії, а також фактично знівелювали саму суть судового рішення у справі №360/4515/20, яке набрало законної сили.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідно визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 90% до 70% сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії з 01.12.2021 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 у справі №360/4316/21 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.12.2019 на підставі вищезазначеного рішення, виходячи з розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року у справі №460/23086/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 29.05.2023.