Справа № 400/2864/22
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 р. Справа № 400/2864/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Управління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради, б. Цвіточний, 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002,
до відповідача:Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), пр. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056,
третя особа:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
про:визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Управління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради (далі позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), за участю третьої особи ОСОБА_1 , в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка Сергія Сергійовича;

- скасувати постанову від 24.01.2022 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. на управління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради повністю;

- зобов`язати державного виконавця відтермінувати строк виконання виконавчого листа № 400/395/21, виданого 11.10.2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом, до надходження бюджетних асигнувань від Міністерства соціальної політики України для погашення заборгованості.

Позовна заява залишалась без руху ухвалою від 02.06.2022 року.

Ухвалою від 02.03.2023 року суд поновив строк звернення до суду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст. 287 КАС України, без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він виконав рішення Миколаївського окружного адміністративного суду в частині проведення поновлення виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям та нарахуванні коштів за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року в загальній сумі 13908 грн. При цьому, частина коштів в сумі 6954 грн. вже виплачена стягувачу, не виплаченою залишається сума заборгованості 6954 грн. за жовтень, листопад, грудень через відсутність бюджетних асигнувань. Тобто, рішення суду не виконано з поважних причин, в зв`язку з відсутністю коштів. Також, позивач зауважує, що відповідно до п. 11 постанови КМУ № 902 від 26.08.2021 року «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду» позивачем щомісяця до 5 числа подається потреба в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень суду, підготовлена відповідно до пріоритетності з дотриманням черговості їх виконання, за встановленою Мінсоцполітики формою.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що боржник не виконав без поважних причин рішення суду у справі № 400/395/21, тому спірна постанова прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

09.12.2022 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 67823394 з примусового виконання виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року у справі № 400/395/21 про зобов`язання Департаменту соціальних питань та охорони здоров`я Южноукраїнської міської ради поновити ОСОБА_1 виплату державної допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2318 грн. на період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року. Постановою державного виконавця зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

24.12.2021 року позивачем надіслано відповідачу лист з додатками, в якому повідомлено про виконання рішення суду в межах бюджетних асигнувань.

24.01.2022 року державним виконавцем прийнято постанову про накладання штрафу на боржника Управління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради в сумі 5100 грн. за невиконання виконавчого документа в повному обсязі на підставі ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06. 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

У позові позивач зазначив, що ним частково виконано рішення суду, решту він не виконав через відсутність бюджетних асигнувань, також у зв`язку з початком бойових дій на території України та оголошенням воєнного стану, що може вплинути на надходження коштів від Міністерства соціальної політики України. Позивач вживає всі залежні від нього дії, а саме звертався щомісяця з листами про необхідність виділення коштів за бюджетною програмою КПКВК 250190 «Забезпечення виконання рішень суду». Однак, кошти на виплату заборгованості по ОСОБА_1 не виділялись. З огляду на вищенаведене, виплата за рішенням суду № 400/395/21 буде проведена після відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно з ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, виплата соціальних платежів здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету України з відповідним бюджетним призначенням.

Обставини, які повідомив позивач, у своїй сукупності свідчать, що невиплата в повному обсязі нарахованої допомоги за рішенням суду зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне відсутністю фінансуванням витрат на виплату цих соціальних виплат.

Тому в даному випадку, позивач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти з Державного бюджету у зв`язку з початком бойових дій на території України та оголошенням воєнного на погашення заборгованості з соціальних виплат за рішеннями суду не були виділені.

Тож у контексті обставин даної справи не можна дійти висновку, що позивачем не були перераховані означені кошти без поважних причин.

Аналогічна позиція висловлена постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 0840/3476/18, від 07.11.2019 року у справі № 420/70/19, від 15.04.2020 року у справі № 811/1324/18, від 15.05.2020 року у справі № 812/1813/18.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі № 826/721/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин; боржник вчиняє необхідні дії щодо виконання рішення суду, здійснив перерахунок коштів та часткову виплату і відповідно, з дотриманням черговості здійснює виконання рішень (списків), тобто позивач виконує конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення суду у справі 400/395/21, а тому оскаржувана постанова від 24.01.2022 року у ВП № 67823394 про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн, є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, не підлягає задоволенню вимога щодо визнання протиправними дій відповідача, оскільки права позивача порушені рішенням відповідача (постановою), а не діями.

Також, не підлягає задоволенню вимога щодо зобов`язання відповідача відтермінувати строк виконання виконавчого листа № 400/395/21, виданого 11.10.2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом до надходження бюджетних асигнувань від Міністерства соціальної політики України для погашення заборгованості через недоведеність цієї вимоги. Також «відтермінування виконання виконавчого листа до надходження бюджетних асигнувань» не передбачено Законом № 1404.

При цьому, суд звертає увагу, що п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404 передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. У свою чергу, КАС України передбачає певний порядок розгляду надання відстрочки виконання рішення суду, який визначений у ст. 378 КАС України.

Тобто питання відстрочення виконання рішення суду не може бути розглянуто судом в межах даної позовної заяви, оскільки має свій порядок розгляду на завершальній стадії судового провадження за відповідною заявою.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду справи не було залучено свідків та не призначено експертиз, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 134, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Управління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради (б. Цвіточний, 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (пр. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ), за участю третьої особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.01.2022 року ВП № 67823394 про накладання штрафу у розмірі 5100 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.05.2023 року.

Суддя О.В. Малих