Справа № 138/384/23
Суддя: Київська Т. Б.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/384/23
Провадження №:2-а/138/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Київська Т.Б., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта В`ячеслава Семенова - військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із адміністративним позовом до 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта В`ячеслава Семенова - військова частина НОМЕР_1 та просив скасувати постанову винесену начальником відділення інспекторів прикордонної служби від 05.02.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення серії ПДРУ №032323, а провадження у справі закрити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.08.2022 ОСОБА_1 , громадянин Республіки Молдова, через пункт пропуску «Могилів-Подільський» («Отач») в пішому русі зайшов на територію України, де цього ж дня в м.Могилів-Подільському він був затриманий правоохоронними органами в порядку ст.208 КПК України в рамках розслідування у кримінальному провадженні №0000416 від 08.08.2022 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

27.08.2022 ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва позивачу було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 24.10.2022 включно з можливістю внесення застави. За ОСОБА_1 було внесено заставу і згідно вказаної вище ухвали, зокрема, він мав перебувати по місцю проживання на території України не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, суду. Крім того, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, до моменту закінчення строку запобіжного заходу, а саме до 24.10.2022.

В подальшому, вказані вище обов`язки, неодноразово було продовжено ухвалами того ж суду, а саме до 24.11.2022 та до 24.01.2023, а після цього, вказаний запобіжний захід не продовжувався. 05.02.2023 під час перетину кордону, уповноваженою службовою особою ДПСУ відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПДРУ №251972 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та цього ж числа було розглянута адміністративна справа за вказаним протоколом за наслідками якої відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПДРУ №032323.

06.02.2023 при спробі ОСОБА_1 повернутись до України, уповноваженою особою ДПСУ, йому було відмовлено в пропуску та надано йому примірник рішення про відмову в перетину державного кордону України.

Крім того, ОСОБА_1 при першій можливості повинен прибути до органу досудового розслідування в м.Київ, після чого обвинувальний акт стосовно нього буде направлено до суду для розгляду, де він має також обов`язково з`являтись на постійні основі, як учасник справи.

З винесеною відносно нього постановою не згоден, оскільки умислу на вчинення адміністративного правопорушення не мав та перетнути кордон у визначений законодавством термін не міг саме у зв`язку з покладеними на нього зазначеною вище ухвалою суду обов`язками.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що 05.02.2023, на підставі Закону 3773-VI, Порядку 150-2012-п та Порядку z0944-15, в міжнародному пункті пропуску «Могилів-Подільський Отач» на напрямку «вихід з України» виявлено гр.Республіки Молдова ОСОБА_1 , який перевищив встановлений термін перебування на території України, а саме на 75 днів, чим порушив вимоги п.п.2 п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою КМУ №150 від 15.02.2012, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП України. В результаті чого було винесено відповідну постанову про вчинення адміністративного правопорушення. Винесену постанову вважає обгрунтованою, винесеною з дотриманням вимог чинного законодавства та з врахування усіх обставин справи, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

29.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив та 10.04.2023 заперечення на відповідь на відзив, мотивація яких, фактично, аналогічна викладеній у позові та у відзиві на позов.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.04.2023 витребувано у відповідача інформацію щодо наявності відомостей відносно ОСОБА_1 у базі даних осіб, яким згідно законодавства України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

25.05.2023 на виконання ухвали суду відповідач надав заяву, в якій, зокрема, зазначив, що 05.02.2023 під час виїзду з України в міжнародному пункті пропуску "Могилів-Подільський-Отач" ОСОБА_1 в ході здійснення процедури прикордонного контролю в автоматичному режимі перевіряється інформація про наявність доручень правоохоронних органів за оперативними базами даних інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю "Гарт-1" ДПС України. На момент виїзду з України спрацювань бази даних "Гарт-1" та будь-якої інформації про наявність у громадянина ОСОБА_1 тимчасового обмеження у виїзді з України не було.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив, запереченням на відповідь на відзив, суд приходить до такого висновку.

Суд встановив, що 27.08.2022 ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва в рамках розслідування у кримінальному провадженні №0000416 від 08.08.2022 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто 24.10.2022, визначено розмір застави та покладено на нього обов`язки, зокрема, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, суду, а також здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та на в`їзд в Україну (а.с.6-8).

Згідно довідки про звільнення серії КИВ №23402 позивач 29.08.2022 звільнений з Київського слідчого ізолятора у зв`язку з внесенням застави (а.с.41).

24.10.2022 ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва продовжено строк дії обов`язків покладених на ОСОБА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 24.11.2022 (а.с.11).

24.11.2022 ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва продовжено строк дії обов`язків покладених на ОСОБА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 24.01.2023 (а.с.14).

Тобто, в період з 27.08.2022 по 24.01.2023 на ОСОБА_1 було покладено обов`язки, зокрема, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, суду, а також здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та на в`їзд в Україну.

Крім того, згідно повісток слідчого позивач був викликаний на 26.01.2023 та 01.02.2023 до слідчого м.Київ для проведення слідчих процесуальних дій, що підтверджується повідомленням прокурора про завершення досудового розслідування від 20.01.2023, а також повісткою про виклик від 21.01.2023 та 24.01.2023 (а.с.25-27).

05.02.2023 під час перетину кордону в напрямку виїзд з України до Республіки Молдова в пункті пропуску «Могилів-Подільський Отач» уповноваженої службовою особою ДПСУ відносно гр. ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПДРУ №251972 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП (а.с.15). Цього ж числа була розглянута адміністративна справа за вказаним протоколом та відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПДРУ №032323 (а.с.16).

06.02.2023 при спробі ОСОБА_1 повернутись в Україну через пункт пропуску «Могилів-Подільський Отач» уповноваженою службовою особою ДПСУ йому було відмовлено в його пропуску та надано примірник рішення про відмову в перетині державного кордону України у зв`язку з перевищенням встановленого терміну перебування на території України, передбачений, положенням п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою КМУ №150 від 15.02.2012 (а.с.17).

Відповідно положень ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно положень ч.2 ст.203 КУпАП України недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду тягнуть за собою попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушенняь ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст.278-280 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ст.ст.245,280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон), строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з положеннями п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Стаття 17 Закону передбачена можливість продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, відповідно до ч.1 ст.17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Згідно з положеннями ч.2 ст.17 Закону, документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Оформлення документів про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства напряму залежить від волі таких осіб та вимагає наявності таких умов, як: 1)наявність законних підстав; 2)письмове звернення іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони.

Таким чином, дотримання іноземцем встановленого терміну перебування в Україні, має бути здійснене або шляхом вільного виїзду з України протягом встановленого строку, або шляхом продовження строку перебування в Україні.

Однак, відповідно до ч.2 ст.22 Закону, виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо: йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження; його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання; його виїзд суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України - до припинення обставин, що перешкоджають виїзду.

Підстави, передбачені у ч.2, 3 ст.22 Закону, серед яких, розгляд кримінального провадження, не пов`язані з волею іноземця, а є обмеженням його права вільного пересування задля досягнення відповідного суспільного інтересу.

За наявності підстав, передбачених ст.22 Закону відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Таким чином, оскільки відносно ОСОБА_1 розглядається кримінальне провадження, що відповідно до абз.2 ч.2 ст.22 Закону є підставою, коли виїзд іноземцю не дозволяється.

Згідно зі ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи положення вказаних вище норм, суд не знаходить достатніх підстав для того, щоб вважати оскаржувану постанову незаконною, оскільки в позивача фактично була можливість звернутись до органів ДМС України з метою продовження строку перебування в Україні понад встановлений законодавстом строк, як це передбачає ст.17 Закону, оскільки як встановлено судом, реально він перебував під вартою лише 2 дні до моменту внесення застави і на нього було покладено обов`язки, зокрема, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора, суду, а також здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та на в`їзд в Україну. Тобто, судом не встановлено наявність перешкод у реалізації позивачем свого права на продовження строку перебування на території України понад встановлений законодавстом України термін.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що органи державної влади, на підставі вимог ст.22 Закону, повинні були б вжити заходи, спрямовані на подальше перебування іноземця на території України, навіть якщо це проти його волі. Відомості про позивача мали б бути внесені до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України тимчасово обмежується право виїзду з України однак, як зазначалось вище, на момент виїзду з України позивачем таких дій вчинено не було, а тому і не було спрацювань бази даних "Гарт-1".

Таким чином, при вирішенні даного спору, суд враховує те, що держава не вчинила дії спрямовані на внесення відомостей до бази даних осіб, яким тимчасово обмежується прав виїзду з України, але разом з тим і позивач не був позбавлений можливості вчинити дії спрямовані на продовження строку перебування на території України понад встановлений строк, а відтак суд вважає, що мало місце подія правопорушення та склад такого адміністративного правопорушення в діях позивача, хоч і не з прямим умислом.

Враховуючи викладене вище, так як відомості про попередні притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, а його дії не завдали реальної шкоди, а тому суд вважає, що зазначені обставини є підставою для його звільнення від відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, і для виправлення особи та повторення таких дій в майбутньому, для першого разу, було б достатньо обмежитись усним зауваженням.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: зокрема, скасовує постанову і закриває провадження в справі.

З огляду на зазначене вище та положення вказаних вище норм, суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, провадження у справі закрити та звільнити його на підставі ст.22 КУпАП від адміністративної відповідальності за вчинення даного правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення.

Враховуючи ст.19 Конституції України, ст.9,17,22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.7, 22, 203, 245, 247, 278-280, 286, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення та керуючись п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012, ст.72,74,77,90,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовільнити частково.

Скасувати постанову начальника відділення інспекторів прикордонної служби серії ПдРУ №032323 від 05.02.2023 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.203 КУпАП, а провадження в адміністративній справі щодо нього закрити.

Звільнити ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.203 КУпАП в зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.Б.Київська