Справа № 420/2679/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2679/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

09.02.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , 1972 року народження, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2020 рік у кількості 20 діб, за 2021 рік у кількості 45 діб та за 2022 рік у кількості 45 діб та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 тривалістю 14 днів за кожен рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , 1972 року народження, суму грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2020 рік у кількості 20 діб, за 2021 рік у кількості 45 діб та за 2022 рік у кількості 45 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , 1972 року народження, суму грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 тривалістю 14 днів за кожен рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 15 серпня 1991 року до 06 листопада 2015 року вона перебувала на службі в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року перебувала на службі в Національній поліції України, а саме в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 12.01.2023 № 22 o/с позивача звільнено зі служби з поліції відповідно Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) з 14 січня 2023 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає 31 рік 04 місяці 29 днів.

Як вказано у позові, під час проходження служби в органах внутрішніх справ України позивач набула статусу учасника бойових дій та отримала відповідне посвідчення серія НОМЕР_1 .

Також, позивач зазначає, що під час проходження служби в поліції нею не в повному обсязі використані відпустки, однак, компенсацію за невикористані дні відпустки відповідачем не виплачено.

Вказану бездіяльність позивач вважає протиправною.

Ухвалою суду від 14.02.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі.

Вказаною ухвалою судом встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема, відповідачам - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

09.03.2023 року (вх.№ ЕП/7652/23) від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками.

У відзиві вказано, що ГУНП в Одеській області, ознайомившись зі змістом адміністративного позову ОСОБА_1 позов не визнає, вважає заявлені вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як стверджує відповідач, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Таким чином, на думку відповідача, ГУНП в Одеській області діяло на підставі чинного законодавства, що регулюють проходження служби в органах Національної поліції та у межах наданих повноважень, посилаючись у своїх діях на норми закону.

Щодо компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, то відповідач вказує, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Зважаючи на вищевикладене, Головне управління Національної поліції в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

09.03.2023 року (вх.№ ЕП/7652/23) від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву.

Ухвалою суду від 10.03.2023 року задоволено клопотання представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про поновлення строку для подання відзиву по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, залучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, який надійшов від Головного управління Національної поліції в Одеській області 09.03.2023 року за вх.№ЕП/7652/23.

15.03.2023 року (вх.№7876/23) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

Позивач зазначає, що з 15 серпня 1991 року до 06 листопада 2015 року вона перебувала на службі в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року перебувала на службі в Національній поліції України, а саме в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.

28.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Національної поліції в Одеській області із рапортом про звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.13).

У вказаному рапорті позивач просила, в тому числі, виплатити їй компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік.

Судом встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 12.01.2023 № 22 o/с позивача звільнено зі служби з поліції відповідно Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) з 14 січня 2023 року (а.с.12).

Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає 31 рік 04 місяці 29 днів.

Питання щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки у вказаному наказі не вирішувалось.

24.01.2023 року позивач звернулась до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою, в якій просила внести зміни до наказу ГУНП в Одеській області від 12.01.2023 № 22 о/с в частині виплати їй грошової компенсації за невикористані дні відпусток (а.с.14).

У даній заяві позивачем було зазначено, що при складанні рапорту на звільнення (28.12.2022) вона вказала про невикористану щорічну відпустку за 2022 рік (30 діб основної та 15 діб додаткової) та просила здійснити грошову компенсацію відповідно Закону. Однак, до наказу про її звільнення зазначених відомостей не внесено.

Також у заяві вказано, що позивачем не були використані щорічні чергові оплачувані відпустки за 2020 рік (5 діб основної та 15 діб додаткової), за 2021 рік (30 діб основної та 15 діб додаткової) та що вона як учасник бойових дій не використала додаткову оплачувану відпустку відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» тривалістю 14 днів у 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роках.

У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа від 03.02.2023 року №9/Ч-155 (а.с.15), в якому вказано про відсутність підстав для внесення змін до наказу про звільнення позивача.

Вважаючи бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , 1972 року народження, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2020 рік у кількості 20 діб, за 2021 рік у кількості 45 діб та за 2022 рік у кількості 45 діб та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 тривалістю 14 днів за кожен рік протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Щодо не виплати грошової компенсації при звільненні за невикористані відпустки за 2020 рік у кількості 20 діб, за 2021 рік у кількості 45 діб, за 2022 рік у кількості 45 діб, суд зазначає таке.

Як вже встановлено судом в наказі начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 12.01.2023 № 22 o/с питання щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки не вирішувалось.

Суд зазначає, що відповідач не заперечує обставин наявності у позивача права на додатку відпустку як учасника бойових дій та на 15 діб додаткової чергової оплачуваної відпустки.

Також відповідач не заперечує доводи позивача про те, що нею не було використано та їй не було компенсовано щорічну чергові оплачувані відпустки за 2020 рік у кількості 20 діб, за 2021 рік у кількості 45 діб, за 2022 рік у кількості 45 діб.

Однак, відповідач фактично заперечує щодо того, що позивач має право на компенсацію невикористаної частини відпустки за минулий період.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1, 2, 3 і 4 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 9-10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016р. №260, передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7,8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин 8, 11 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд доходить висновку, що Законом України «Про Національну поліцію» не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачене позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи ст.83 КЗпП України і ст.24 Закону №504/96-ВР.

Відтак, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19 січня 2021 у справі №160/10875/19 та від 31 березня 2021 у справі №320/3843/20.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за всі невикористані неї дні, як основних, так і додаткових відпусток.

Щодо не виплати грошової компенсації при звільненні за невикористані відпустки відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» тривалістю 14 днів у 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роках, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видане 23.05.2007 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.16).

Також відповідач не заперечує доводи позивача про те, що нею не було використано та їй не було компенсовано оплачувану відпустку відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» тривалістю 14 днів у 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роках.

Згідно із пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки») встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво - важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами частини першої статті четвертої Закону України «Про відпустки», установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст 16-2 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки») учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Відповідно до пункту 8 розділу III Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Мотивуючи заперечення з приводу заявлених вимог, відповідач зазначає про те, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення згідно з ч. 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію".

Суд вважає таке твердження помилковим, з огляду на зміст пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що у випадку звільнення поліцейських, які мають статус учасник бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 07.05.2020 по справі № 360/4127/19. Верховний Суд також зазначив, що положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки та є пріорітетними у застосуванні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при звільненні позивач, яка є учасником бойових дій, мала право на отримання грошової компенсації за невикористану нею щорічну додаткову відпустку за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення, яку відповідач протиправно не виплатив.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , 1972 року народження, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2020 рік у кількості 20 діб, за 2021 рік у кількості 45 діб та за 2022 рік у кількості 45 діб та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 тривалістю 14 днів за кожен рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , 1972 року народження, суму грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2020 рік у кількості 20 діб, за 2021 рік у кількості 45 діб та за 2022 рік у кількості 45 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , 1972 року народження, суму грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 тривалістю 14 днів за кожен рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул. Ак. Філатова, буд. 15-А, м. Одеса, 65080, ).

Суддя С.М. Корой