Справа № 140/3591/23
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3591/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення № 24 від 13.02.2023 про відмову в призначенні пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII; зобов`язання відповідача перевести позивачку з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України «Про державну службу» з 26.01.2023, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992 та до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 12.07.2001 по 26.02.2013 та з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою від 06.02.2023 довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Ковельською міською радою листом від 02.02.2023 за № 492/3.25/2-23.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, 06.02.2023 звернулась до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, який набув чинності 1 травня 2016 року.

Зазначає, що згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності її документи для призначення пенсії були направлені на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області. Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області № 24 від 13.02.2023 позивачу відмовлено, у зв`язку із відсутністю 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, крім того, не було зараховано до загального страхового стажу роботи період роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992, оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення.

Зауважує, що до заяви про перехід на пенсію по віку по Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII долучала дві довідки про складові заробітної плати державного службовця по формі затвердженій Постановою правління Пенсійного фонду України 17.01.2017 №1-3 для призначення пенсії по віку згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889- VIII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, видані Ковельською міською радою з листом від 02.02.2023 за № 492/3.25/2-23. Вказані довідки відповідачем не оскаржувались та мають бути враховані при проведенні перерахунку пенсії.

Вважаючи дії відповідача, щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця відповідно до статті 37 закону України «Про державну службу» протиправними, звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов представник ГУ ПФУ в Запорізькій області позовних вимог не визнала та просить відмовити у позові. Вказала, що 06.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення її пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 №889, проте рішенням від 13.02.2022 №24 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 №889, у зв`язку з недостатністю стажу державної служби для призначення відповідної пенсії, а саме: 08 років 09 місяців 13 днів.

Ствердила, що вік позивачки при зверненні із заявою про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 №889 становить 60 років 00 місяців 10 днів, страховий стаж - 30 років 02 місяці 05 днів, а стаж державної служби становить 08 років 09 місяців 13 днів.

Крім того зазначила, що ГУ ПФУ в Запорізькій області до страхового стажу не було зараховано період роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992 оскільки у записі №4 в трудовій книжці позивачки відсутня відмітка про наказ про звільнення та його дата.

З огляду на наведене, вважає, що позивачу підставно відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 у зв`язку з відсутністю 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби станом на 01.05.2016.

У відзиві на позов представник ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги заперечила та просить відмовити у позові. Вказала, що ОСОБА_1 з 26.01.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, а 06.02.2023 позивач звернулася із заявою про перерахунок пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12 2015.

Зазначила, що Постановою № 283 передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених КМУ до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, проте із застереженням зазначеним в пункті 5 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тобто до 04.07.2001 (дата набрання чинності вказаного Закону) посади працівників місцевих рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносились до відповідних категорій посад державних службовців їм присвоювались ранги державних службовців, після цієї дати на вказаних осіб положення Закону України «Про державну службу» не поширюються.

Зауважила, що Закон України №889 регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця, статтею 4 встановлено, що дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування.

Вважає, що період роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування з 12.07.2001 по 26.02.2013 не підлягає зарахуванню до стажу державної служби відповідно до названих вище норм чинного законодавства.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

26.01.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

06.02.2023 позивач звернулася із заявою про перерахунок пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12 2015, долучивши дві довідки про складові заробітної плати державного службовця, видані Ковельською міською радою з листом від 02.02.2023 за № 492/3.25/2-23.

Вік позивачки при зверненні із заявою про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 №889 становить 60 років 00 місяців 10 днів, страховий стаж - 30 років 02 місяці 05 днів, а стаж державної служби становить 08 років 09 місяців 13 днів.

13.02.2022 рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області № 24 позивачу відмовлено, у зв`язку із відсутністю 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідач 1 не зарахував до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців періоди роботи в органах місцевого самоврядування з 12.07.2001 по 26.02.2013 та до страхового стажу період роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992, оскільки у записі №4 в трудовій книжці позивачки відсутня відмітка про наказ про звільнення та його дата

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача 1 в призначенні пенсії державного службовця відповідно до закону України «Про державну службу», звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

За змістом п.2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу).

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами КМУ, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», чинного до 01.06.2016 (далі Закон №3723) передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ (Відомості ВРУ, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність.

Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами КМУ, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, згідно пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами КМУ, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується відповідачем 1, страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 02 місяці 05 днів.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII закріплено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем лише в частині зараховано до стажу державного службовця позивачки періоди роботи в органах місцевого самоврядування, а саме: 08 років 09 місяців 13 днів.

Статтею 46 Закону України «Про державну службу» №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

В свою чергу, п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 25 березня 2016 року № 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Так, пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ від 03.05.1994 № 283, який діяв на час проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

У пункті 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 08.08.1985 слідує, що:

- 01.01.1999 згідно розпорядження № 153-ро від 21.12.1998 переведена на посаду спеціаліста 1 категорії відділу економіки, торгівлі та побуту міської ради (запис № 11);

- 12.07.2001 ОСОБА_1 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування (запис № 12);

- 09.08.2001 ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг державної служби місцевого самоврядування розпорядженням №92-о від 09.08.2001 (запис № 13);

- 11.07.2002 розпорядженням № 81-о від 11.07.2002 переведена на посаду спеціаліста 1 категорії у справах захисту прав споживачів відділу торгівлі, побуту та захисту прав споживачів управління економіки та ринкових відносин (запис № 14);

- 24.02.2004 згідно розпорядження № 28-о від 24.02.2004 переведена на посаду головного спеціаліста категорії у справах захисту прав споживачів відділу торгівлі, побуту та захисту прав споживачів управління економіки та ринкових відносин (запис № 15);

- 11.09.2006 відповідно до розпорядження № 233-о від 16.08.2006 переведена на посаду головного спеціаліста категорії у справах захисту прав споживачів відділу торгівлі, побуту та захисту прав споживачів (запис № 16);

- 26.02.2013 розпорядженням № 21-ро від 15.02.2013 переведена звільнена з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (запис № 17).

Отже, трудовою книжкою підтверджується факт роботи в періоди з 12.07.2001 по 11.07.2002 на посаді спеціаліста 1 категорії відділу економіки, торгівлі та побуту міської ради (запис № 12, 13, трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1985), з 11.07.2002 по 24.02.2004 на посаді спеціаліста 1 категорії у справах захисту прав споживачів відділу торгівлі, побуту та захисту прав споживачів управління економіки та ринкових відносин (запис № 14 трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1985), з 24.02.2004 по 11.09.2006 на посаді головного спеціаліста категорії у справах захисту прав споживачів відділу торгівлі, побуту та захисту прав споживачів управління економіки та ринкових відносин (запис № 15 трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1985); з 11.09.2006 по 26.02.2013 на посаді головного спеціаліста категорії у справах захисту прав споживачів відділу торгівлі, побуту та захисту прав споживачів (запис № 16, 17 трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1985), що зараховуються до стажу державної служби в органах місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спірні періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування слід зарахувати до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Разом із тим, представник відповідача 1 не заперечує, що відповідно до наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 02 місяці 05 днів.

Як слідує із досліджених судом форми РС-право №24 розрахунку періодів трудової діяльності ОСОБА_1 доданої відповідачем 1 до відзиву та дослідженої судом її трудової книжки, періоди роботи органах місцевого самоврядування з 21.09.1992 по 26.02.2013 становить 20 років 05 місяців 06 днів.

Однак, як вбачається із рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 24 від 13.02.2023, з цього періоду відповідачем 1 було враховано до стажу державної служби лише 08 років 09 місяців 13 днів, відтак, на переконання суду, до зарахування до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII підлягає ще 11 років 07 місяців 23 дні.

При цьому, зважаючи на те, що у ОСОБА_1 стаж державної служби станом на 01.05.2016 склав понад 10 років та станом на зазначену дату вона займала посаду, що відноситься до посад державної служби, а також, що стаж роботи останньої на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців складає не менше 20 років, то за нею зберігається право на призначення пенсії на підставі до ст.37 Закону №3723-ХІІ згідно п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії, призначеної їй на підставі Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17, від 19 березня 2019 року у справі №357/1457/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 348/2370/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі №348/2369/16-а, від 22 травня 2020 року у справі №263/9612/16-а та від 10 лютого 2021 року у справі №825/1453/18, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючий вищезазначений стаж роботи на посадах державного службовця та на посадах, що прирівнюються до посад державного службовця, суд приходить до висновку, що позивачка має право на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», а відтак рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 24 від 13.02.2023 про відмову позивачці в перерахунку пенсії/перехід на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII є неправомірним.

За змістом частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 17, частини 5 статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

У своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 Європейський Суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

При цьому, суд враховує, що згідно з положеннями частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 3 статті 45 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, термін переведення застосовується до призначення іншого виду пенсії, передбаченого законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частини 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які: досягли віку 62 роки; мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку; мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області не було фактичних та правових підстав для не зарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування та відмови у зв`язку із цим у переведенні позивача на інший вид пенсії, а у позивачки наявні умови, передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ (а саме, досягнення віку 62 роки, наявність не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу), для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII та відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Суд відхиляє доводи відповідачів про те, що станом на 01.05.2016 позивач не обіймала посади державної служби, у зв`язку із чим відсутні підстави для переходу на пенсію за Законом № 889-VIII, оскільки пунктом 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII передбачено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі, але за умови наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18).

При вирішенні цього спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі - Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Позивачка отримує пенсію за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та за призначенням пенсії за віком відповідно до закону України «Про державну службу» звернулася вперше, як вбачається із доданих відповідачем до відзиву документів.

Розглянувши заяву позивача про призначення пенсії (перехід на пенсію за іншим законом), відповідач прийняв рішення про відмову у переведенні пенсії з одного виду на інший. Отже, спосіб у який розглянута заява позивача, не відповідає вимогам законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про державну службу».

Враховуючи викладене, суд вважає, що належними та ефективним способом захисту прав позивачки у даному випадку буде зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з дати звернення із заявою, а саме: з 06.02.2023, до якої були також додані відповідні довідки про складові зарплати для призначення пенсії держслужбовця.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 24 від 13.02.2023 з огляду на наявність у позивача умов для реалізації права на одержання пенсії державних службовців згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII та відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, тому з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, враховуючи також наявність довідок Ковельської міської ради про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих 02.02.2023 за № 492/3.25/2-23, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у Волинській області здійснити переведення позивачки на пенсію державного службовця за віком, відповідно до пункту 12 розділу ХІ Закону № 889-VІІІ та статті 37 Закону № 3723-ХІІ, з 06.02.2023 (часу звернення з відповідною заявою), з врахуванням до загального стажу державної служби періодів роботи в органах місцевого самоврядування, а також з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих 02.02.2023 за № 492/3.25/2-23.

Щодо вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

працюючий пенсіонер - особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1 - 7, 11 - 13 частини першої статті 11 цього Закону;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII КМУ постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як свідчать записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 08.08.1985 слідує, що:

- 01.08.1985 наказом № 89к від 01.08.1985 прийнята на роботу в ОРС товарознавцем (запис № 2);

- 09.03.1988 згідно наказу № 20к від 09.03.1988 призначена старшим товарознавцем ОРС (запис № 3);

- 16.09.1992 ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Однак, із рішення про відмову у призначенні пенсії № 24 від 13.02.2023 судом встановлено, що відповідачем при обчисленні страхового стажу не було враховано період роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992 оскільки, в трудовій книжці серії НОМЕР_1 відсутній наказ та дата наказу про звільнення.

Як зазначає позивач, вона самотужки не змогла витребувати та надати довідку з місця роботи на підтвердження зазначеного періоду, в зв`язку з відсутністю інформації щодо точного місця знаходження архіву установи Ясинянського ЛК «Радянські Карпати», не надійшла відповідь і на запит ГУ ПФУ у Волинській області.

На думку суду, відсутність документів по підприємству для підтвердження стажу, не може нівелювати відомості трудової книжки, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд вважає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавлена свого права на включення при обрахунку страхового стажу періоду роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992, оскільки позивач вчинила необхідні для призначення пенсії дії та надала усі наявні документи для підтвердження вказаного стажу роботи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Запорізькій області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірний період з 01.08.1985 по 16.09.1992.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі 428/7863/17 та від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

З врахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу норм законодавства, наведених вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування позивачу періоду з 01.08.1985 по 16.09.1992 до страхового стажу.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 1 073,60 грн., сплачений квитанцією від 20.02.2023.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 250, 255, 263 КАС України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державну службу» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 24 від 13.02.2023 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 № 889-VIII, починаючи з 06.02.2023, зарахувавши до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців період роботи з 12.07.2001 по 26.02.2013, з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, державного службовця, виданих Ковельською міською радою 02.02.2023 за № 492/3.25/2-23 та зарахувавши до загального стажу страхового стажу період роботи з 01.08.1985 по 16.09.1992 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року N 1058-IV.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (69057, Запорізька обл., м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Суддя С.Ф. Костюкевич