Справа № 140/4973/23
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/4973/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинської області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.03.2023 №78 про відмову у призначенні пільгової пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинської області провести призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.03.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинської області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії згідно статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII). 09.03.2023 позивач отримав рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.03.2023 №78, з якого стало відомо, що йому відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, оскільки позивач прожив в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3-х років.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, з огляду на те, що ним було надано органу пенсійного фонду усі необхідні для призначення пенсії документи, достовірність який була встановлена Волинською обласною державною адміністрацією під час видачі посвідчення потерпілого наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому, зазначає, що народився в смт. Маневичі Камінь-Каширського (колишній Маневицький) району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення, де був зареєстрований і постійно проживав по 26.08.1986. Постійно проживаючи в смт. Маневичі позивач 22.08.1986 був зарахований студентом Ковельського медичного училища Волинської області, а тому 27.08.1986 знявся з реєстрації в смт. Маневичі, так як хотів зареєструватись у м. Ковелі у гуртожитку училища. Однак приїхавши на навчання дізнався, що у Ковельському медичному училищі немає гуртожитку, а тому на навчання їздив дизель-потягом, який курсував маршрутом ОСОБА_2 і зупинявся в смт. Маневичі. Отже, постійно проживаючи в смт. Маневичі без реєстрації позивач щодня їздив на навчання, так як віддаль між м. Ковелем і смт. Маневичі лише 50 км. З 21.05.1987 по 01.09.1989 позивач перебував в академічній відпустці з зв`язку з проходженням строкової військової служби; після військової служби 19.05.1989 повернувся на постійне місце проживання в смт. Маневичі, де постійно проживає по даний час (зареєстрував місце проживання 31.05.1989). З 01.09.1989 повернувся на навчання до Ковельського медичного училища і продовжував щодня їздити до м. Ковеля дизель-потягом сполученням ОСОБА_2 , навчання закінчив 28.02.1991 та був призначений на посаду завідуючого фельдшерсько-акушерського пункту с. Велика Ведмежка Камінь-Каширського (колишній Маневицький) району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення, де працював до 01.04.1992, після чого 02.04.1992 був переведений на посаду фельдшера швидкої допомоги, де працює по даний час. Підтвердженням постійного проживання в смт. Маневичі під час навчання у Ковельському медичному училищі є довідка від 07.03.2023 № 1849, видана виконавчим комітетом Маневицької селищної ради, довідка від 13.03.2023 №56, видана Ковельським фаховим медичним коледжем, і акт обстеження умов проживання від 16.03.2023. Приймаючи до уваги те, що з 26.04.1986 по 01.01.1993 позивач постійно проживав в смт.Маневичі, тобто більше трьох років (4 роки 8 місяців і 5 днів), а тому відповідно до статті 14 Закону №796-XII його віднесено до 3-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Волинською обласною державною адміністрацією 18.12.1992 було видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 .

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 позовні вимоги вважає безпідставними. В обґрунтування цієї позиції вказує, що 23.02.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинської області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Розглянувши заяву з доданими до неї документами рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з наступних підстав. Згідно довідки від 07.03.2023 за № 1849 позивач з 23.06.182 по 26.08.1986 та з 31.05.1989 по даний час проживає в смт. Маневичі, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення. Проте, згідно диплому НОМЕР_2 позивач з 01.09.1986 по 28.02.1991 навчався в Ковельському медичному училищі; місто Ковель Волинської області не відноситься до території, яка зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому період навчання з 01.09.1986 по 28.02.1991 не можна рахуватись періодом проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення. З врахуванням наведеного станом на 01.01.1993 у позивача відсутній необхідний період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за наявності страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV). З урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-2 позовних вимог також не визнав, посилаючись на те, що період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення обраховано відповідно до довідки від 11.01.2023 №168 (за виключенням періоду навчання у Ковельському медичному училищі з 01.09.1986 по 28.02.1991, оскільки м. Ковель не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення) та становить станом на 01.01.1993 - 2 роки 2 місяці 1 день, при необхідних не менше 3 років. Також зазначає, що позивачем не надано до територіальних органів Пенсійного фонду України посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи; зазначення у посвідченні серії НОМЕР_3 про наявність у позивача права на пільги та компенсації визначені Законом №796-XII не свідчить про наявність у нього права на призначення пенсії із застосуванням норм статті 55 цього Закону. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина, який постійно працював чи працює або проживає чи проживав у зоні гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 18.12.1992 Волинською облдержадміністрацією.

23.02.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ у Вінницькій області та рішенням якого від 02.03.2023 №78 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, оскільки документами не підтверджено факт проживання (роботи) станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки. При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 32 роки 2 місяці 12 днів з 26.04.1986 по 26.08.1986, з 01.03.1991 по 11.01.2023 (за виключенням періоду навчання у Ковельському медичному училищі, оскільки навчальний заклад знаходиться у м. Ковель та не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Водночас частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.03.2023 №78 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із тим, що документами не підтверджено факт проживання (роботи) станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.

Із таким рішенням суд не погоджується з огляду на таке.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом в постановах в постановах від 21.11.2006 у справі № 21-1048во06, від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 було встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи як громадянину, який постійно працював чи працює або проживає чи проживав у зоні гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках (категорія 3), про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 18.12.1992 Волинською облдержадміністрацією

З урахуванням приписів частини другої статті 14 Закону №796-XII такий документ є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення.

Таким чином, наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням норм Закону №796-XII, а тому помилковими є висновки відповідачів про те, що позивач проживав на території гарантованого добровільного відселення менше трьох років станом на 01.01.1993.

Крім того, довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 11.01.2023 №168, яка надавалась позивачем разом із заявою про призначення пенсії, підтверджено, що ОСОБА_1 постійно проживав з 23.06.1982 по 26.08.1986, з 31.05.1989 по даний час в смт. Маневичі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» смт. Маневичі Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧAEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, проживання ОСОБА_1 в населеному пункті, віднесеному до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у часовому проміжку з моменту аварії (26.04.1986) по 26.08.1986 та з 31.05.1989 по даний час підтверджується зазначеною вище довідкою. Надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

У свою чергу, оскільки позивач з моменту аварії на ЧАЕС (тобто, 26.04.1986) проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відповідною довідкою, тому має право на початкову величину зменшення пенсійного віку на 3 роки.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 у смт. Маневичі не менше трьох років станом на 01.01.1993 та до сьогодні дає йому право на зниження пенсійного віку на 6 років (максимальний).

Посилання відповідачів на те, що позивач з 01.09.1986 по 28.02.1991 навчався у Ковельському медичному училищі (диплом серії НОМЕР_2 від 28.02.1991), не спростовують факту проживання позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, який був перевірений при встановленні статусу позивача як потерпілої особи від наслідків Чорнобильської катастрофи комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утвореної уповноваженим органом.

Навчання позивача у період з 01.09.1986 по 28.02.1991 (за виключенням періоду з 21.05.1987 по 01.09.1989 перебування позивача в академічній відпустці у зв`язку з проходженням строкової військової служби) у Ковельському медичному училищі не означає, що він протягом вказаного періоду фактично не проживав в смт. Маневичі. Більше того, позивач до матеріалів справи долучив довідку Ковельського фахового медичного коледжу від 13.03.2023 №56 (Ковельське медичне училище перейменовано в Ковельський фаховий медичний коледж), з якої слідує, що позивач у гуртожитку не проживав у зв`язку з його відсутністю. Актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 16.03.2023 також підтверджено, що позивач постійно проживав в смт. Маневичі у житловому будинку своїх батьків під час навчання у Ковельському медичному училищі з 01.09.1986 по з 20.05.1987 та з 01.09.1989 по 28.02.1991, оскільки на навчання їздив постійно дизель-потягом сполученням ОСОБА_2 , який курсував через станцію Маневичі, та постійно повертався після навчання додому в смт. Маневичі. Отже, відповідачами не враховано, що навчальний заклад знаходиться на території Волинської області, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення (до матеріалів справи позивачем також долучено графіки руху дизель-поїздів Ковель-Сарни, Сарни-Ковель в період з вересня 1986 по 28.02.1991) добиратися дизель-потягом з місця проживання (смт. Маневичі) до місця навчання (місто Ковель).

Суд наголошує, що позивач надав основний документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 він проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відповідачами як суб`єктами владних повноважень, рішення та дії яких оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований.

Наведене у сукупності вказує на помилковість доводів відповідачів про те, що позивач не проживав станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки. В протилежному випадку нівелюється його статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.03.2023 №78 у позивача наявний безспірний страховий стаж 33 роки 8 місяців 21 день, що, з урахуванням його віку (54 роки) та факту проживання у смт. Маневичі не менше трьох років станом на 01.01.1993 та до сьогодні дає йому право на зниження пенсійного віку на 6 років (максимальний).

Отже, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.03.2023 №78 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 28.02.2023 та його звернення із заявою про призначення пенсії 23.02.2023, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у нього виникло з 01.03.2023 (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 02.03.2023 №78, яке було прийняте ГУ ПФУ у Вінницькій області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, враховуючи також, що позивач фактично оскаржує рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.03.2023 №78 про відмову в призначенні пенсії, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправними дій та рішення належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Крім того, оскільки за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому, на думку суду, належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області, якого необхідно зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з дня виникнення права на призначення пенсії - з 01.03.2023.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 02.03.2023 №78, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області судовий збір в сумі 1073,60 грн., сплачений квитанцією від 23.03.2023 №0.0..1.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02 березня 2023 року №78 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 березня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке шосе, 7, ідентифікаційний код 13322403).

Суддя О. О. Андрусенко