Справа № 520/11733/22
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 травня 2023 року № 520/11733/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіної Ю.В.,

при секретарі судового засідання Логачовій К.А.,

у присутності

представника позивача Тамащюнаса А.Р.

представника відповідача Юхименко Т.В.

представника третьої особи Лютянського М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,33023, ) , третя особа: Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом , у якому просить податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосовано штрафні санкції за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 112 752,78 грн., визнати протиправним і скасувати повністю; податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1020,00 грн., визнати протиправним і скасувати повністю; податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1020,00 грн., визнати протиправним і скасувати повністю; податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосовано штрафні санкції за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 6 999,80 грн., визнати протиправним і скасувати повністю; податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн., визнати протиправним і скасувати повністю; податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосовано штрафні санкції за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 151 849,89 грн., визнати протиправним і скасувати повністю; податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосовано штрафні санкції за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 268 979,54 грн., визнати протиправним і скасувати повністю; податкове повідомлення-рішення №05 від 22.06.2022р., яким застосувано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн., визнати протиправним і скасувати повністю.

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що фактичні перевірки позивача проведені протиправно, висновки актів перевірок є необгрунтованими та грунтуються на припущеннях, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням порядку та строків, встановлених законом.

Представники відповідача, яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є цілком законними та обґрунтованими, відповідають чинному законодавству України, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Згідно наданих до суду пояснень, наполягав, що фактичні перевірки позивача проведені відповідно до норм закону, порушення законодавства зафіксовані належним чином та підтверджуються наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України на підставі наказу від 07.02.2022р. №717-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) фахівцями третьої особи проведено фактичні перевірки позивача за місцем фактичного провадження діяльності у господарських об`єктах, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 (за період діяльності з 24.06.2021 по день закінчення перевірки); АДРЕСА_3 (за період діяльності з 19.08.2021 по день закінчення перевірки); АДРЕСА_4 (за період діяльності з 24.06.2021 по день закінчення перевірки); вул. Харківська, м. Первомайський (за період діяльності з 23.06.2021 по день закінчення перевірки)

За результатами перевірки господарського об`єкту (АЗС), що розташований за адресою АДРЕСА_2 , складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3680/20/42/РРО/ НОМЕР_1 ), яким зафіксовані порушення: пунктів 1, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 85.2. ст.85 Податкового кодексу України.

В порядку п.86.7. ст.86 ПК України позивачем подано заперечення від 03.06.2022р. №03-06/4 до акту фактичної перевірки.ГУ ДПС у Харківській області не надано відповіді за результатами розгляду заперечень.

В подальшому порушення, встановлені актом фактичної перевірки, стали підставою для винесення:

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно п.1 ст.17, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 110 766,83 грн. за встановлення надлишку пального та 1985, 95 грн. за встановлення нестачі пального та непроведення розрахункових операцій через РРО;

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1. статті 121 Податкового кодексу України у розмірі 1020,0 грн. за часткове ненадання документів, що відносяться або пов`язані з предметом перевірки.

За результатами перевірки господарського об`єкту (АЗС), що розташований за адресою АДРЕСА_3 , складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3723/20/42/РРО/ НОМЕР_1 ), яким зафіксовані порушення: пункту 1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 85.2. ст.85 Податкового кодексу України.

В порядку п.86.7. ст.86 ПК України позивачем подано заперечення від 03.06.2022р. №03-06/1 до акту фактичної перевірки. ГУ ДПС у Харківській області не надано відповіді за результатами розгляду заперечень.

В подальшому порушення, встановлені актом фактичної перевірки, стали підставою для винесення: податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 151 849,89 грн. за встановлення нестачі пального та непроведення розрахункових операцій через РРО; податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1. статті 121 Податкового кодексу України у розмірі 1020,0 грн. за часткове ненадання документів, що відносяться або пов`язані з предметом перевірки.

За результатами перевірки господарського об`єкту (АЗС), що розташований за адресою АДРЕСА_4 , складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3685/20/42/РРО/), яким зафіксовані порушення: пункту 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 85.2. ст.85 Податкового кодексу України.

В порядку п.86.7. ст.86 ПК України позивачем подано заперечення від 03.06.2022р. №03-06/3 до акту фактичної перевірки. ГУ ДПС у Харківській області не надано відповіді за результатами розгляду заперечень.

В подальшому порушення, встановлені актом фактичної перевірки, стали підставою для винесення:

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 6 999,80 грн. за встановлення надлишку пального;

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1. статті 121 Податкового кодексу України у розмірі 1020,0 грн. за часткове ненадання документів, що відносяться або пов`язані з предметом перевірки.

За результатами перевірки господарського об`єкту (АЗС), що розташований за адресою вул. Харківська, м. Первомайський, складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3687/20/42/РРО/), яким зафіксовані порушення: пунктів 1, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 85.2. ст.85 Податкового кодексу України.

В порядку п.86.7. ст.86 ПК України позивачем подано заперечення від 03.06.2022р. №03-06/2 до акту фактичної перевірки. ГУ ДПС у Харківській області не надано відповіді за результатами розгляду заперечень.

В подальшому порушення, встановлені актом фактичної перевірки, стали підставою для винесення:

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно п.1 ст.17, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 132 118,94 грн. за встановлення надлишку пального та 136 860,70 грн. за встановлення нестачі пального та непроведення розрахункових операцій через РРО;

податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1. статті 121 Податкового кодексу України у розмірі 1020,0 грн. за часткове ненадання документів, що відносяться або пов`язані з предметом перевірки.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження, визначеного ст.56 ПК України, за результатами якого скарги позивача залишені без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Щодо дотримання податковим органом порядку призначення та проведення перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль в т.ч. здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки передбачений ст. 80 ПК України. Так, згідно з п. 80.1,80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Пунктом 80.5 ст. 80 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; - службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Зі змісту наказу Головного управління ДПС в Харківській області від 07.02.02022р. №717-п слідує, що фактичні перевірки, за результатами яких відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вмотивовані пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України (здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу пального).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема (1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, (2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У постановах від 12.08.2021 (справа №140/14625/20), від 10.04.2020 (справа №815/1978/18), від 25.01.2019 (справа №812/1112/16), від 05.11.2018 (справа №803/988/17), від 22.05.2018 (справа №810/1394/16), від 20.03.2018 (справа №820/4766/17) Верховний Суд вказав, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме: - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; - здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Судом встановлено, що крім нормативної підстави (посилання на підпункти, пункти та статті законодавчих актів) для ініціювання та проведення спірних фактичних перевірок у наказі ГУ ДПС у Харківській області № 717-П від 07.02.2022 року інших посилань на конкретні фактичні підстави їх призначення не відображено.

В позовній заяві позивач наполягає, що наказ на перевірку не відповідає вимогам ПК України, оскільки містить лише посилання на норми законодавства без обґрунтування конкретних фактичних підстав, які зумовили необхідність проведення фактичних перевірок позивача.

Суд звертає увагу, що у постановах від 08.09.2020 (справа №640/21536/19), від 17.12.2020 (справа №520/12028/18), від 11.06.2019 (справа №1440/2045/18) Верховний Суд вказав на необхідність зазначення у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, окрім посилання на норму, що регулює питання її призначення, і конкретні фактичні підстави її призначення.

При цьому, суд відмічає, що формулювання підстав перевірки в наказі від 07.02.2022 р. №717-п не дає розуміння того, що підставою фактичних перевірок є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, оскільки в наказі є також відсилання до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та «інших нормативно-правових актів у сфері обігу підакцизних товарів» без їх конкретизації.

До аналогічного висновку в подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 11.07.2022 року у справі №120/5728/20-а, від 12.10.2021 у справах №120/5729/20-а та №120/5229/20-а.

Суд погоджується з позицією позивача щодо того, що здійснення контролю шляхом перевірки дотримання законодавства у сфері здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій передбачено іншими нормами щодо підстав фактичної перевірки, а саме п.п.80.2.1., п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, посилання на які наказ від 07.02.2022р. №717-п не містить.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В спірному випадку суб`єктами владних повноважень не надано до матеріалів справи письмових та належним чином оформлених доказів, які б спростували викладені вище обставини.

Щодо дотримання процедури оскарження позивачем висновків актів фактичних перевірок.

Відповідно до підпункту 17.1.6. пункту 17.1. статті 17 ПК України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.

У свою чергу, відповідно підпунктів 21.1.4. та 21.1.5. пункту 21.1. статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Позивач листом від 22.02.2022р. звертався до ГУ ДПС у Хрківській області, в якому повідомив про бажання скористатись положеннями пункту 86.7. статті 86 ПК України, для чого просив у листі, зокрема, уточнити які саме документи не були надані ним до фактичних перевірок, а також уточнити фактичні підстави (з документальним підтвердженням) перевірок, що були призначені наказом від 07.02.2022р. №717-п.

Відповідь на вказаний запит третьою особою підготовлено 29.06.2022р. (лист №145/ЗПІ/20-40-07-10-14 копія мається в матеріалах справи), через місяць після граничного строку для подання заперечень до актів перевірок.

Судом встановлено, що 03.06.2022р. позивачем направлено на адресу ГУ ДПС у Харківській області заперечення від 03.06.2022р. №03-06/4 до акту фактичної перевірки від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3680/20/42/РРО/), заперечення від 03.06.2022р. №03-06/1 до акту фактичної перевірки від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3723/20/42/РРО/), заперечення від 03.06.2022р. №03-06/3 до акту фактичної перевірки від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3685/20/42/РРО/), заперечення від 03.06.2022р. №03-06/2 до акту фактичної перевірки від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3687/20/42/РРО/) з копіями первинних та інших документів.

У свою чергу, в порушення положень підпункту 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України ГУ ДПС у Харківській області не проведено розгляд матеріалів перевірки та не надіслано на адресу позивача відповідь за результатами розгляду заперечень до актів фактичних перевірок та доданих до них копій документів.

Третьою особою не надано до матеріалів даної справи заперечень та доказів, які б спростовували зазначені вище висновки суду.

Щодо дотримання процедури прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень

Згідно пункту 86.1. статті 86 ПК України матеріали перевірки - це:акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.7. статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1. статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження»

Згідно підпункту 17.1.6. пункту 17.1. статті 17 ПК України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом».

Відповідно до пункту 21.1. статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, в тмоу числі дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій».

Посадовими особами ГУ ДПС у Харківській області, які проводили фактичні перевірки позивача на підставі наказу від 07.02.2022р. №717-п, не було забезпечено відібрання у позивача або його працівників пояснень з питань, що виникли під час фактичних перевірок.

Суд зауважує, що у відповідності до пункту 86.8. статті 86 ПК України за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акту перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Згідно підпункту 86.7.5. пункту 86.7. статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

З аналізу наведених правових приписів суд приходить до висновку, що у випадку подання заперечень до акта перевірки та додаткових документів і пояснень Податкового кодексу України передбачає особливі підстави, порядок та строки прийняття податкових повідомлень-рішень:на підставі висновку комісії контролюючого органу (який проводив перевірку) з питань розгляду заперечень до акту перевірки;протягом 5 робочих днів за днем прийняття такого висновку і надсилання письмової відповіді платнику.

Судом встановлено, що позивачем з дотриманням пункту 86.7. статті 86 ПК України було направлено на адресу третьої особи заперечення до актів фактичних перевірок 03.06.2022р., які у свою чергу були отримані 20.06.2022р.

Також в судовому засіданні встановлено, що вказані заперечення не були розглянуті, а відповіді про результати їх розгляду на адресу позивача не направлялись. При цьому, з аналізу змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слідує, що відповідачем вказані рішення приймались без урахування заперечень до актів перевірок та додаткових документів, оскільки в них міститься відмітка про ненадання останніх.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність документальних підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а саме: письмових пояснень позивача та/або його працівників, відібраних в ході перевірок не відбирались під час фактичних перевірок посадовими особами третьої особи; заперечень до актів фактичних перевірок та документів до них не розглядались комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу та не враховувались під час прийняття повідомлень-рішень; висновку комісії про результати розгляду заперечень до актів перевірок оскільки заперечення не розглядались, то висновок не складався.

В даному випадку суд враховує також правові висновки Верховного суду, зроблені в подібних відносинах та викладені, зокрема, у постановах від 13.07.2022р. у справі №3640/20016/18, від 17.01.2022р. у справі №640/4983/19, від 17.11.2021р. у справі №826/1533/17, від 28.09.2020р. у справі №520/2305/19, від 15.01.2019 у справі №826/3576/15: « 31. Податкове повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір, було прийнято без розгляду у встановлений законом строк заперечень Товариства на акт перевірки та з порушенням його права брати участь у розгляді заперечень, тобто з порушенням ГУ ДПС норм пунктів 86.7, 86.8 статті 86 ПК. Відтак це податкове повідомлення-рішення є протиправним.»

Продовжуючи розгляд справи , суд відмічає, що відповідно до положень пункту 86.8. статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Судом вже зазначалось раніше про відсутність документальних підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. При цьому, суд вважає за можливе погодитись з позицією позивача про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з порушенням встановленого законом строку навіть за умови ненадання позивачем заперечень до актів фактичних перевірок.

Так, враховучи дату вручення актів фактичних перевірок позивачу 17.02.2022р. та беручи до уваги зупинення строків на прийняття податкових повідомлень-рішень, введеного та скасованого відповідно Законом України №2118-ІХ від 03.03.2022р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» та Законом України від №2260-IX від 12.05.2022р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», оскаржувані податкові повідомлення-рішення були приняті відповідачем тільки 22.06.2022р., тобто з простроченням на 8 робочих днів.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на висновки Верховного суду, висловлені ним у постановх у справах №810/5546, №3820/212/16, №2340/4876/18 щодо того, що прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень після спливу 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення актів перевірок, не повинно розцінюватися як обставина, що виключає застосування до платника податків фінансової відповідальності. В даному випадку суд враховує, що у вказаних постановах Верховного суду мова йде про випадки, коли прострочення прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень було єдиною підставою для їх скасування. У даній же справі податковими органами допущено низку порушень як процедури призначення та проведення фактичних перевірок, так і порядку прийняття повідомлень-рішень.

При цьому суд вважає релевантним посилання позивача на практику Верховного суду, зокрема, на постанови від 18 жовтня 2021 року по справі № 824/640/19-а, від 17 січня 2022 року у справі № 640/4983/19, від 24 листопада 2021 року, у справі № 440/4414/18, від 17 листопада 2021 року у справі №140/5955/20.

Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд застосовує усталену правову позицію, відповідно до якої, зокрема, є протиправним податкове повідомлення-рішення, що було прийняте за наслідками незаконно призначеної перевірки.

Враховуючи не відображення в наказі від 07.02.2022р. №717-п "Про проведення фактичної перевірки" змісту конкретних фактичних обставин для призначення перевірок, окрім звичайного посилання на норми права, що регулюють такі питання, слід дійти висновку про відсутність у контролюючого органу правових підстав для здійснення таких перевірок.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення перевірок (податкового контролю) позивача на підставі наказу, у якому відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірок, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 640/2254/19, від 02 березня 2023 року у справі № 380/13375/21.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/21536/19, фактична перевірка не може бути проведена податковим органом довільно. Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених ПК України.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Суд ще раз зауважує, що пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Суд наголошує, що не виконання вимог ПК України, якими встановлені умови та порядок ініціювання та прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, призводить до визнання такої перевірки незаконною та, як наслідок, нівелює її правові наслідки.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу як самостійного предмета позову, судова палата зазначила, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Отже, наказ є індивідуальним правовим актом, який вичерпує дію з проведенням перевірки. У зв`язку з цим наказ може бути самостійним предметом оскарження до початку перевірки, на етапі допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, відповідно до якої у разі, якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Водночас, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

За висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 29 листопада 2021 року (справа №280/1367/20), від 01 грудня 2021 року (справа №400/1646/20), від 06 липня 2022 року (справа №815/5551/14) суд також врахував позицію, що підставами для скасування рішень податкового органу є лише ті порушення, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого акта індивідуальної дії.

Порушення контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо призначення та проведення перевірки платника податків призводить до відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акта індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

У свою чергу, неможливість ідентифікації фактичних підстав призначення перевірки, порушення прав позивача на надання якісних та змістовних заперечень до актів фактичних перевірок, ігнорування ігнорування самих заперечень та додаткових документів, а також порушення порядку та строків прийняття податкових повідомлень-рішень є істотними процедурними порушеннями, які безпосередньо впливають на об`єктивність висновків контролюючого органу за результатами таких перевірок, а значить є самостійними підставами для визнання цих перевірок неправомірними. У свою чергу, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, акти фактичних перевірок від 17.02.2022р. не можуть визнаватися допустимими доказами у справі, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а встановлені судом обставини щодо протиправності призначення третьою особою перевірок позивача, за наслідками яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 (справа № 802/1241/17-а), від 21.02.2018 (справа № 821/371/17) від 01.08.2018 (справа № 821/1667/16), від 27.02.2020 (справа № 811/3206/15), від 04.09.2020 (справа № 821/1274/18), від 21.02.2020 (справа № 826/17123/18), від 22.09.2020 (№ 520/8836/18).

Водночас із цим, з метою забезпечення ч.4 ст.9 КАС України і з`ясування об`єктивної істини за власною ініціативою безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників справи суд вважає за необхідне дослідити обставини фактичної дійсності, тобто перевірити юридичну спроможність сформульованого контролюючим органом звинувачення приватної особи у вчиненні податкових правопорушень.

Щодо порушення п. 85.2. ст.85 ПК України як підстави винесення податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., №05 від 22.06.2022р., №05 від 22.06.2022р., №05 від 22.06.2022р., якими до позивача застосовано штрафні санкції за часткове ненадання документів, що відносяться або пов`язані з предметом перевірки (по 1020,0 грн. кожним податковим повідомленням-рішенням).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 85.2. статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд враховує те, що у наказі від 07.02.2022р. №717-п відсутні конкретні підстави призначення фактичних перевірок, а мета містить посилання на необхідність здійснення контролю за дотриманням посилання на «інших нормативно-правових актів у сфері обігу підакцизних товарів»; запити від 09.02.2022., 10.02.2022р. третьої особи, які надавались предстанвикам позивача в ході фактичних перевірок, не містять вичерпного та конкретного переліку інформації та документів, які потрібно надати до перевірок (про вказане свідчить положення запитів «зокрема, але не вичерпно»); акти фактичних перевірок від 17.02.2022р. не містять конкретизації документів, які не було надано до перевірок; акти від 18.02.2022р. про надання документів не в повному обсязі, що належать або повязані з предметом перевірки ФОП ОСОБА_1 , з огляду на положення частини 9 статті 79 КАС України та у звязку із тим, що до матеріалів справи не надано докази надсилання копій зазначених актів учасникам справи. Інших доказів про часткове ненадання позивачем до фактичних перевірок документів, що відносяться до предмету перевірок, до справи не надано; в актах фактичних перевірок, оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях зазначається про часткове ненадання документів (надано документи не в повному обсязі), що відносяться або повязані з предметом перевірки. При цьому, у листі-відповіді 29.06.2022р. №145/ЗПІ/20-40-07-10-14 третьої особи на запит позивача від 22.02.2022р. щодо конкретизації ненаданих до перевірок документів, зазначається про те, що документи не були надані взагалі; позивачем в рамках пункту 86.7. статті 86 ПК України було надано до ГУ ДПС у Харківській області заперечення та додаткові документи (в тому числі видаткові накладні та ТТН на придбання палива); позивачем надано до матеріалів даної справи копії документів, що стосуються предмету перевірки, зокрема, видаткові накладні та ТТН на придбання і транспортування нафтопродуктів, докази внутрішнього переміщення палива, журнали оперативного обліку скрапленого вуглеводного газу, журнали обліку надходження нафтопродуктів на стаціонарні АЗС позивача.

Суд критично ставиться до посилання контролюючих органів, що є учасниками у дані справі, на застосування пункту 44.6. статті 44 ПК України з огляду на те, що відповідачем та третьою особою не доведено належними доказами факти часткового ненадання до перевірок документів позивачем та не конкретизовано такі документи; копії первинних документів надавались позивачем і до заперечень до актів фактичних перевірок; норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки в той час, як процесуальний закон передбачає принципи офіційного зясування всіх обставин справи, змагальність сторін (частина 3 статті 2, стаття 9 КАС України); положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак, в даній справі предмет спору стосується інших питань.

З цих питань неодноразово висловлювався Верховний Суд у постановах від 15.06.2022 у справі №420/2808/20, від 05.07.2022 у справі № 810/1468/16, від 13 липня 2022 року у справі №420/7385/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 160/8762/21. Зазначені висновки суд враховує при вирішенні справи відповідно до статті 242 КАС України.

На підставі системного аналізу викладених вище обставин суд прийшов до висновку щодо необгрунтованості висновків актів фактичних перевірок в частині порушення з боку позивача положень пункту 85.2. статті 85 ПК України та незаконності прийнятих на їх підставі податкових повідомлень-рішень №05 від 22.06.2022р., №05 від 22.06.2022р., №05 від 22.06.2022р., №05 від 22.06.2022р.

Щодо порушення порядку обліку товарів та встановлення нестачі пального

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно статті 20 зазначеного Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У відповідності до пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Порядок здійснення вимірювань об`єму та маси нафти і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. за №281/171/578/155 (надалі - Інструкція №281).

Система вимірювання кількості і визначення показників якості нафти - сукупність засобів вимірювальної техніки, технологічного та допоміжного обладнання, що призначена для обліку нафти з визначенням її кількісних показників та формування актів приймання-здавання нафти і паспортів якості шляхом як автоматичного виконання функцій, так і одним із методів, передбачених ГОСТ 26976-86 «Нефть и нефтепродукты. Методы измерения массы» (надалі - ГОСТ 26976) та вказаною Інструкцією.

Приписами пп.4.2.1 п.4.2 Інструкції №281 визначено, що облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об`єму.

Для визначення маси та об`єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об`ємно-масовий статичний, об`ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об`ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Положеннями п.4.2.3 Інструкції №281 передбачено, що об`ємно-масовим та масовим динамічним методами визначається маса нафти і нафтопродуктів безпосередньо у нафто- і нафтопродуктопроводах, а також при відпуску нафтопродуктів до автоцистерн та залізничних цистерн на автоматизованих системах наливу. За цими методами об`єм або масу нафти і нафтопродуктів вимірюють із застосуванням об`ємних або масових лічильників.

У відповідності до п.4.2.5 Інструкції №281, об`ємним методом вимірюється лише об`єм нафтопродукту. Для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються ПРК і ОРК, що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози.

Під час реалізації споживачам світлих нафтопродуктів та олив споживачам на АЗС мають застосовуватись лише паливороздавальні колонки з допустимою відносною похибкою в умовах експлуатації в усьому діапазоні температур не гіршою, ніж +- 0,5% та оливороздавальні колонки з допустимою основною відносною похибкою не гіршою, ніж +- 1,0% з реєстраторами розрахункових операцій відповідно до вимог ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Суд відмічає, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Відповідно до п.п.10.2.10. п.10.2 Інструкції на підставі ТТН та акту приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами, тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП (для газів вуглеводних скраплених за формою №2-ГС). Дані про оприбуткування нафтопродуктів заносяться до змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Відповідно до п.10.4 Інструкції, на АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС №17-НП.

Під час приймання-передавання зміни оператори АЗС: визначають залишки нафтопродуктів на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни (цей залишок переноситься з графи «обліковий залишок попередньої зміни»), надходження нафтопродуктів за зміну, які підтверджено відповідними документами, та кількості відпущених за зміну нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників усіх ПРК, ОРК (обліковий залишок); вимірюють загальний рівень нафтопродуктів і рівень підтоварної води в кожному резервуарі та за результатами вимірювань визначають об`єм нафтопродуктів (фактичний залишок); роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виконаних розрахункових операцій, що заносяться до фіскальної пам`яті; передають залишок готівки; перевіряють наявність та фіксацію у місцях, передбачених експлуатаційним документом, свинцевих пломб з відбитком повірочного тавра та відповідність відбитку цих тавр у формулярах на ПРК, ОРК.

Після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою №17- НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

Після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1%. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Фактичні залишки нафтопродуктів на АЗС мають відповідати обліковим залишкам надходження нафтопродуктів за певний проміжок часу, що підтверджені відповідними документами (ТТН), змінного звіту АЗС за формою №17-НП, за вирахуванням кількості відпущених нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників паливно-роздавальних колонок. Обсяг реалізації нафтопродуктів, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касових апаратів за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу.

Згідно абз.6 п.4.3.2.7 Інструкції №281, вимірювання рівня нафти або нафтопродукту здійснюються двічі. У разі виявлення розбіжностей між результатами двох вимірювань понад допустиму похибку (± 2мм) вимірювання необхідно повторювати доти, доки різниця між результатами трьох поспіль проведених вимірювань не буде в границях допустимої похибки вимірювання. При цьому за результат вимірювань береться середнє арифметичне значення результатів трьох найближчих вимірювань.

Обсяги реалізації, надходження та залишки на початок і кінець зміни позивачем відображаються в Z звітах реєстратора розрахункових операцій.

Суд зазначає, що вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватись методами та з дотримання всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією від 20.05.2008р. за №281/171/578/155, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов`язковою для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Судом встановлено, що за результатами перевірок господарських об`єктів (АЗС) позивача:

- що розташований за адресою вул. Колгоспна, буд. 2-А, м. Валки, складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3680/20/42/РРО/), яким зафіксовані порушення: пунктів 1, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі яких було прийняте податкове повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних санкцій на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно п.1 ст.17, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 110 766,83 грн. за встановлення надлишку пального та 1985, 95 грн. за встановлення нестачі пального та непроведення розрахункових операцій через РРО;

- що розташований за адресою вул. Привокзальна, буд. 56, смт. Ков`яги, Валківський район, Харківська область, складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3723/20/42/РРО/), яким зафіксовані порушення: пункту 1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі яких було прийняте податкове повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р., про застосування штрафних санкцій на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 151 849,89 грн. за встановлення нестачі пального та непроведення розрахункових операцій через РРО;

- що розташований за адресою вул. Гагаріна, буд. 145-А, с. Геніївка, Зміївський район, Харківська область, складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3685/20/42/РРО/), яким зафіксовані порушення: пункту 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі яких було прийняте податкове повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних санкцій на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 6 999,80 грн. за встановлення надлишку пального;

- що розташований за адресою вул. Харківська, м. Первомайський, складено акт від 17.02.2023р. (реєстрація в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання від 18.02.2022р. №3687/20/42/РРО/), яким зафіксовані порушення: пунктів 1, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі яких було прийняте податкове повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій №05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних санкцій на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно п.1 ст.17, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 132 118,94 грн. за встановлення надлишку пального та 136 860,70 грн. за встановлення нестачі пального та непроведення розрахункових операцій через РРО.

Надаючи оцінку висновкам контролюючих органів, стосовно порушень ведення порядку обліку трних запасів за місцями їх реалізації та зберігання, а саме встановлення надлишків пального, суд зазначає, що ні в актах фактичних перевірок, ні в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях не конкретизовано, який саме порядок ведення обліку товарних запасів мається на увазі та які норми такого порядку були порушені позивачем.

Суд погоджується с твердженням позивача, що в актах фактичних перевірок відображено лише твердження про порушення порядку ведення обліку товарних запасів без повного фіксування та збирання всіх необхідних доказів на підтвердження таких обставин, у тому числі шляхом фіксування місця правопорушення (здійснення господарської діяльності), фото- або відеозасобами, деталізації виявлених порушень, опису дій, вчинених інспекторами-ревізорами в ході фактичних перевірок, не зазначено найменування, кількість, об`єм товарів, надлишок та нестачу яких було виявлено посадовими особами третьої особи. В даному випадку суд враховує висновки Верховного суду у постанові від 21.09.2022 у справі № 640/14640/19.

Також з матеріалів справи слідує, що посадовими особами третьої особи не зафіксовано в актах фактичних перевірок (зокрема, не відображено період такої реалізації, суми, наменування пального) та не надано доказів фактів реалізації необлікованих с точки зору ГУ ДПС у Харківській області товарів без застосування РРО. У свою чергу, судом встановлено, що пункти 2.2.12, 2.2.13. актів фактичної перевірки мають відомості щодо застосування РРО та надання розрахункових документів при проведенні контрольних розрахункових операцій посадовими особами третьої особи.

Окремо суд зауважує, що в актах фактичних перевірок та додатках до них не зазначено також спосіб та методику виявлення порушень, а саме відсутня інформація про: кількість вимірювань нафтопродуктів та обчислення середнього арифметичного значення результатів трьох найближчих вимірювань; чи здійснювалась звірка між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата та чи встановлювались розбіжності між ними і в якому розмірі; методи, способи та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів, як того вимагає Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. за №281/171/578/155 (надалі - Інструкція №281).

Суд вважає обгрунтованим позицію позивача стосовно того, що єдиним можливим способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів або встановлення фактів їх нестачі є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою № 16-НП, № 17-НП наданих РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів. При цьому, судом встановлено, що позивачем як до перевірок, так і до матеріалів справи надано вичерпний перелік документів, що підтверджують належність товарного обліку та його відповідність фактичним залишкам товарів на момент перевірки (зокрема, журнали ведення оперативного обліку скрапленого вуглеводневого газу за 2021-2022р.р., у якому відображені результати вимірювань густини і температури нафтопродукту, журнали обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за 2021-2022р.р., журнал ведення обліку товарних запасів за 2021-2022рр., документи про придбання та отримання палива (бензину, дизелю, газу) від постачальників та на внутрішнє його переміщення за перевіряємий період, змінні звіти АЗС за формою 17-НП та Z-звіти на відповідні дати).

Суд критично ставиться до відомостей про результати перевірок щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (ТМЦ), які надані до справи третьою особою на підтвердження наявності надлишків та нестач пального, оскільки, в судовом засіданні 17.05.2023 року представником третьої особи зазначено, що зняття залишків ТМЦ під час проведення фактичних перевірок не здійснювалось; вказані відомості не є актом або протоколом інвентаризації ТМЦ, а сама інвентаризація не проводилась на вимогу контролюючого органу (як того вимагає підпункт 20.1.9. пункту 20.1. статті 20 ПК України); відомість та її форма передбачені наказом ДПА України від 12.08.2008 №534 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій», який не зареєстрований у Міністерстві юстиції України; у вказаних відомостях міститься тільки час початку перевірок, але відсутня інформація щодо часу «зняття залишків», а також про кількість вимірювань нафтопродуктів, про обчислення середнього арифметичного значення результатів трьох найближчих вимірювань, про те чи здійснювалась звірка між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата та чи встановлювались розбіжності між ними і в якому розмірі, щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів (вказані відомості відсутні і в акті фактичної перевірки); по-четверте, розписка щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей), включення у товарні звіти всіх видаткових і прибуткових документів на цінності, яка є невід`ємною частиною відомості, не заповнена (зокрема, не вказано залишки на момент проведення перевірок за даними звіту прописом) і підписана без зазначення часу (хоча повинна братись перед проведенням перевірки).

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що ГУ ДПС у Харківській області при прийнятті наказу від 07.02.2022р. №717-п та проведенні фактичних перевірок, а ГУ ДПС у Рівненській області при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяли не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, передбачений Законом, що є підставою для їх скасування та задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи судове рішення, суд також керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні оскарженого рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача, а отже, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 19, 241-247, 255, 264, 293, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомленні-рішення:

№ 05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки за про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 112752,78 грн;

№ 05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1020.00 грн;

№ 05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1020.00 грн;

№ 05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6999,80 грн;

№ 05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1020,00 грн;

№ 05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 151849,89 грн;

№ 05 від 22.06.2022р. про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування га послуг у сумі 268979,54 грн;

№ 05 від 22.06.2022р. застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1020,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України судовий збір у розмірі 6358 (шість тисяч триста п`ятдесят вісім) грн 85 коп.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

У повному обсязі рішення виготовлено 29.05.2023 року

Суддя Зоркіна Ю.В.