Справа № 380/13447/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/13447/22 пров. № А/857/2635/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судова-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевич Т.В.,

Сеник Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі № 380/13447/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Москаль Р.М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 09.01.2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі також відповідач), в якому просив суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати в період страхового стажу перебування ОСОБА_1 в академічній відпустці за станом здоров`я з 1 вересня 1974 року по 25 грудня 1974 року (за час навчання в Ленінградському державному інституті театру, музики та кінематографії).

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.01.2022 звернулася до органу ПФ України із заявою, просила провести перерахунок пенсії та зарахувати до страхового стажу 3 місяці 24 дні період перебування в академічній відпустці за станом здоров`я з 01.09.1974 по 25.12.1974 (під час безперервного навчання в Ленінградському державному інституті театру, музики та кінематографу). Позивач вказує, що відповідач листом від 31.01.2022 відмовив у зарахуванні цього стажу з тих підстав, що перебування в академічній відпустці не зараховується до страхового стажу. Зазначає також, що відповідно до записів трудової книжки в період з 01.09.1974 по 24.12.1974 (3 місяці 24 дні) перебувала в академічній відпустці за станом здоров`я та вважає, що перебування на лікарняному до 4-х місяців зберігається безперервний трудовий стаж, тому орган ПФ України безпідставно не зарахував цей період до страхового стажу. Просить суд задовольнити позов.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що в даному випадку визначальним є те, що в процесі навчання після 3 курсу для лікування важких ускладнень грипу позивач оформила академічну відпустку за станом здоров`я, але не скористалася нею і після літніх канікул приступила до занять на 4 курсі, однак відділ кадрів інституту зробив запис в трудовій книжці невчасно. Апелянт вказує, що згідно запису була на лікуванні з 01.09.1974 року по 24.12.1974 року, строком 3 міс. 24 дні, тобто менше ніж 4 місяці, а при перебуванні на лікарняному до 4-х місяців зберігався безперервний трудовий стаж, оскільки лікування до 4-х місяців не перериває трудовий стаж. Апелянт зазначає, що перебувала в учбовому процесі та була допущена до зимової екзаменаційної сесії на 4 курсі і після складання екзаменів направлена на виробничу практику 07.02.1975 року, тобто, ОСОБА_1 залишалася студенткою безперервно, та 5 років безперервно навчалася з 01.09.1971 р. по 30.06.1976 р., і закінчила навчання в інституті зі своїм курсом.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує проти аргументів позивача та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 навчалася в Ленінградському державному інституті театру, музики та кінематографії по спеціальності «Економіка та організація театральної справи».

Відповідно до трудової книжки позивача від 14.08.1964 року ОСОБА_1 : - 01.09.1971 зарахована студенткою на І курс економіки і організації театру театрального факультету Ленінградського державного інституту театру, музики і кінематографії; - 01.09.1974 надана академічна відпустка за станом здоров`я; - 25.12.1974 приступила до занять після академічної відпустки (запис 19); - 30.06.1976 відрахована з інституту у зв`язку із закінченням навчання з правом захисту диплома на протязі трьох років.

Відповідно до відомостей архівної довідки федеративного державного бюджетного освітнього закладу вищої освіти «Російський державний інститут сценічний мистецтв» (з 1961 по 1984 Ленінградський державний інститут театру, музики і кінематографії) №143/04 від 31.08.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - з 01.09.1971 зарахована на перший курс денного відділення театрознавчого факультету/спеціальність «Економіка і організація театральної справи», наказ №305 від 09.08.1971; - з 01.09.1974 по 01.09.1975 ОСОБА_2 , студентці 4 курсу денного відділення театрознавчого факультету надана академічна відпустка по стану здоров`я, наказ №231 від 25.07.1974; - з 25.12.1974 після академічної відпустки приступила до занять на 4-му курсі театрознавчого факультету, наказ №383 від 30.12.1974 (а.с.15).

14.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою про врахування до страхового стажу періоду перебування в академічній відпустці.

31.01.2022 року ГУ ПФ України у Львівській області листом №1713-787/П-52/8-1300/22, відмовило у зарахуванні періоду перебування в академічній відпустці (перерві в навчанні) до страхового стажу, оскільки це не передбачено чинним законодавством. З посиланням на норми пункту «д» стаття 56 Закону №1788-XII орган ПФ зазначив, що до стажу роботи підлягає зарахуванню лише навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Вищевказані обставини встановлені матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі.

Позивач, вважаючи відмову Пенсійного органу у зарахуванні періоду перебування в академічній відпустці до страхового стажу протиправною, звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 01.09.1971 поступила та 30.06.1976 закінчила навчання на денному відділенні театрознавчого факультету/спеціальність «Економіка і організація театральної справи Ленінградського державного інституту театру, музики і кінематографії, а період її навчання переривався з 01.09.1974 по 25.12.1974, коли ОСОБА_1 перебувала в академічній відпустці (за станом здоров`я). При цьому, суд взяв до уваги те, що орган ПФУ зарахував ОСОБА_1 до страхового стажу період її навчання у вищому навчальному закладі за винятком періоду перебування в академічній відпустці з 01.09.1974 по 25.12.1974. Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що незалежно від тривалості періоду перебування в академічній відпустці та сплати за цей період профспілкових внесків ОСОБА_1 в період з 01.09.1974 по 25.12.1974 не навчалася у вищому навчальному закладі, а отже не може претендувати на зарахування цього періоду до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, в розумінні Закону №1788-XII. Суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Львівській області є безпідставними, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Вимогами статті 2 Закону №1788-ХІІ передбачено за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

При цьому, згідно статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-VI).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як визначено законодавством, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наявним у матеріалах справи розрахунком пенсії позивача підтверджується, що при розрахунку наявного страхового стажу позивача не враховано період перебування позивача у академічній відпустці.

При вирішенні питання правомірності відмови позивачу у зарахуванні періоду перебування у академічній відпустці до страхового стажу суд виходить із змісту документів, що розглядалися територіальним управлінням пенсійного фонду, оцінка правомірності оскаржуваного рішення здійснюється шляхом встановлення обґрунтованості наведених в ньому підстав неврахування певних періодів роботи позивача у склад страхового стажу.

Трудова книжка позивача містить наступні записи, що стосуються спірних періодів:

- 01.09.1971 зарахована студенткою на І курс економіки і організації театру театрального факультету Ленінградського державного інституту театру, музики і кінематографії (запис 17);

- 01.09.1974 надана академічна відпустка за станом здоров`я (запис 18);

- 25.12.1974 приступила до занять після академічної відпустки (запис 19);

- 30.06.1976 відрахована з інституту у зв`язку із закінченням навчання з правом захисту диплома на протязі трьох років (запис 22).

Отже, відповідно до записів трудової книжки позивач навчалася у вищому навчальному закладі з 1971 по 1976 рік.

У законодавстві, що діяло раніше до 01 січня 2004 року, зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Водночас, за приписами частини 3 статті 46 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-VII здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку.

Академічна відпустка - це перерва в навчанні, право на яку студент отримує в разі зниження працездатності внаслідок порушень функцій організму, зумовлених гострими захворюваннями, що потребують тривалого відновлювального лікування; загостреннями хронічних захворювань або частими захворюваннями (понад один місяць за семестр); анатомічними дефектами, які не дають змоги провести відновлювальне лікування під час навчання.

З наведеного вбачається, що надання студенту академічної відпустки не припиняє його взаємин із відповідним вищим навчальним закладом, а призупиняє їх на певний строк. Тобто, в період академічної відпустки особа не проходить навчання у відповідному навчальному закладі та не отримує стипендію.

Тобто, проаналізувавши вищезазначене, суд приходить до висновку, що підстав для зарахування до страхового стажу періоду, коли особа не навчалася і не працювала, немає.

Перебування в академічній відпустці (перерва в навчанні) та у відпустці після закінчення навчання у ВНЗ не зараховується до страхового стажу, оскільки це не передбачено законодавством.

Відтак, зарахуванню до страхового стажу позивачки підлягає період її навчання на денній формі у Ленінградському державному інституті театру, музики та кінематографії з 01.09.1974 р. по 30.06.1976 року за виключенням періоду академічної відпустки з 01.09.1974 року по 25.12.1974.

Таким чином, не зарахування Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в наявний страховий стаж позивача періоду її навчання у Ленінградському державному інституті театру, музики та кінематографії є правомірними.

Згідно з ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі № 380/13447/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 29 травня 2023 року