Справа № 209зп-23/160
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
29 травня 2023 р.Справа №209зп-23/160

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 в порядку письмового провадження у м. Дніпрі про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, -
УСТАНОВИВ:
- забезпечити позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання рішення виконкому Дніпровської міської ради №5-18/4 від 18 квітня 2023 року «Про заборону використання штучних предметів ритуальної належності на об`єктах благоустрою Дніпровської міської територіальної громади» до його подання до суду шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування зазначеної заяви представник зазначив, що 18 квітня 2023 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради Дніпропетровської області ухвалено рішення №5-18/4 (далі-Рішення), яким заборонено використання (розміщення та покладання) на об`єктах благоустрою (кладовищах, меморіальних комплексах, пам`ятниках) штучних предметів ритуальної належності (квітів, вінків, корзин тощо), виготовлених з пластику та полімерних матеріалів. Проте, на думку заявника, рішення не ґрунтується на нормах матеріального права України, а тому підлягає визнанню протиправним у судовому порядку. У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 має намір звернутися за захистом свої порушених прав та законних інтересів, які полягають у безпідставній забороні покладання квітів з полімерних матеріалів на могилу свого батька, до Дніпропетровського оружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання Рішення протиправним та нечинним. Проте, на даний час, ОСОБА_2 не має змоги звернутися до суду з зазначеним позовом, оскільки звернулася до Дніпровської міської ради для отримання належним чином завіреної копії Рішення.
З огляду на викладені обставини, просить задовольнити заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви та забезпечити позов шляхом вказаним у цій заяві.
Положенням ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів.
З урахуванням приписів ч. 1 ст. 154 КАС України, суд розглянув заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
За приписами п.1 ч.1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову може бути подана до подання позовної заяви та подається, в такому випадку, до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо, зокрема, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Згідно з абзацом другим пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника має бути очевидною.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим вимогам та обставинам справи.
Заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
У цьому випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Твердження заявника про очевидну протиправність оскаржуваного рішення співпадає з предметом судового розгляду (при подачі позову до суду) і з цих підстав не може бути взято судом до уваги при розгляді цієї заяви.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає, що заявник не надав доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому, а також очевидність ознак протиправності дій відповідача.
У поданій заяві про вжиття заходів забезпечення позову не наведено також будь-яких конкретних даних, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.
Вжиття заходів забезпечення позову на стадії розгляду заяви про забезпечення позову без дослідження обставин та доказів у справі є фактично вирішенням цього спору по суті, що у свою чергу не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Керуючись ст. 150, 151, 154, 241-243, 248, 256 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви представника ОСОБА_1 в порядку письмового провадження у м. Дніпрі про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви відмовити.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки встановлені статтями 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Ільков