Справа № 640/9582/21
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 травня 2023 року

м. Київ

справа №640/9582/21

адміністративне провадження №К/990/14773/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши заяву Міністерства внутрішніх справ України про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А.Г., Єресько Л.О., Соколова В.М. у розгляді справи за позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство внутрішніх справ України з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , в якому просило суд:

- визнати незаконними дії (бездіяльність) державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C. щодо розгляду заяви про закінчення виконавчого провадження від 28 лютого 2020 року №12/6-627;

- визнати незаконною та скасувати вимогу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C. від 19 березня 2021 року по виконавчому провадженню № 8065300.

- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 8065300 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року скасовано, прийнято постанову, якою адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України задоволено повністю.

25 квітня 2023 року ОСОБА_1 безпосередньо до Верховного Суду подано касаційну скаргу.

За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (судді-доповідача) Загороднюка А.Г., (суддів) Єресько Л.О., Соколова В.М.

24 травня 2023 року до Верховного Суду надійшла заява Міністерства внутрішніх справ України про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А.Г., Єресько Л.О., Соколова В.М. у розгляді справи за цим позовом.

В обґрунтування зазначеної заяви Міністерство внутрішніх справ України зазначає, що призначений у даній справі склад суду не може брати участь у розгляді цієї справи та підлягає відводу з наступних причин.

Предметом розгляду вказаної справи № 640/9582/21 є встановлення факту належного або неналежного поновлення МВС України ОСОБА_1 на службі на виконання судового рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2008 року у справі № 12/61, а також допущення до фактичного виконання обов`язків на посаді.

Проте, цим же складом суду ( Загороднюк А.Г. , Єресько Л.О. , Соколов В.М. ) розглядалась касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі № 640/4699/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги.

За результатами розгляду цим складом Касаційного адміністративного суду 26 травня 2022 року було прийнято постанову про скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період із 24 травня 2008 року по 01 лютого 2011 року.

У скасованій частині прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено та стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2008 року по 25 лютого 2020 року в розмірі 3 266 339 грн 10 коп.

Вказана справа, на думку заявника, прямо пов`язана зі справою № 640/9582/21.

На переконання Міністерства внутрішніх справ України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду Загороднюк А. Г., Єресько Л. О., Соколов В. М. уже дійшли певних висновків, що стосуються виконання Міністерством внутрішніх справ України судового рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2008 року у справі № 12/61.

Тому, на думку Міністерства внутрішніх справ України, склад суду ще до початку розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у даній справі № 640/9582/21 сформував своє бачення щодо вирішення спору, що виник між сторонами, а також має власну упереджену позицію щодо застосування норм матеріального права у вказаних правовідносинах.

Зазначені обставини викликають у Міністерства внутрішніх справ України обґрунтовані сумніви у неупередженості або об`єктивності розгляду справи призначеним складом суду під час розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 .

Дослідивши аргументи, викладені у заяві про відвід судді, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення цієї заяви немає з огляду на таке.

Частини перша, друга, третя статті 39 КАС України передбачають, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з положеннями частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї самої статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надані докази іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розгляді конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді недостатньо об`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А.Г., Єресько Л.О., Соколова В.М. у цій справі, Верховний Суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу apriori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Схожа позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07 вересня 2017 року № 46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

Наведені заявником аргументи стосовно постановлення Верховним Судом судового рішення у справі № 640/4699/20 є незгодою скаржника з таким рішенням, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини четвертої статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Отже, аргументи, якими позивач мотивує заяву про відвід не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності складу суду, оскільки немає доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього складу суду як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

За таких обставин заяву Міністерства внутрішніх справ України про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А.Г., Єресько Л.О., Соколова В.М. у розгляді справи за цим позовом слід визнати необґрунтованою.

За правилом частини четвертої статті 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись положеннями статей 36, 39, 40, 236 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованою заяву Міністерства внутрішніх справ України про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А.Г., Єресько Л.О., Соколова В.М. у розгляді справи № 640/9582/21 за цим позовом.

Передати заяву Міністерства внутрішніх справ України про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюка А.Г., Єресько Л.О., Соколова В.М. у розгляді справи № 640/9582/21 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду питання про відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов