Справа № 260/687/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2023 року м. Ужгород№ 260/687/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Полянич В.І.,

за участю:

представник позивача: Сочка В.І.,

представник відповідача 1: не з`явився,

представник відповідача 2: Радь О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Ізраїлю № НОМЕР_1 від 06.09.2018 року) до Управління патрульної поліції в Закрпатській області Департаменту патрульної поліції (вул. Олега Кошового. буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000), Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (вул. Олега Кошового. буд.2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Управління патрульної поліції в Закрпатській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач вважає дії Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції щодо подання до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області Обґрунтованого звернення про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України від 25.10.2022 року за № 22601/41/15/01-2022 в частині ОСОБА_1 , а також рішення Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області від 07.11.2022 року за № 249 про заборону в`їзду в Україну щодо ОСОБА_1 вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача 1 заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що подання Обґрунтованого звернення від 25.10.2022 р. № 22601/41/15/01-2022 щодо надання відомостей щодо громадян відносно яких було винесено постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийнято рішення, застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу відповідає нормам чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 07 листопада 2022 року № 249 про заборону в`їзду в Україну позивачу, приймалось з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним, а вимоги позивача вважає незаконними та необґрунтованими.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача 2, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.07.2022 року відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 286052 від 23.07.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності (далі - постанова) за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Постанову не було оскаржено та така вступила в законну силу.

Позивач 23.07.2022 року на місці винесення постанови отримав її копію, про що свідчить його підпис у графі «Копію постанови мною отримано». Позивач мав сплатити штраф у розмірі 340,00 грн. не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

У зв`язку із наведеним відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пп. «г» п. 4 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особами без громадянства, затвердженої наказом МВС України від 17.12.2013 року № 1235 (далі - Інструкція), згідно доручення Департаменту патрульної поліції від 25.11.2019 р. № 20193/41/2/0220, «Про забезпечення виконання постанов у справі про адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями та особами без громадянства», з метою належного забезпечення реалізації положень ст. 307 КУпАП до ГУ ДМС у Закарпатській області було направлено Обґрунтоване звернення про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України терміном на три роки щодо громадян (далі - Обґрунтоване звернення) від 25.10.2022 р. № 22601/41/15/01-2022 з додатком про надання відомостей щодо громадян відносно яких було винесено постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийнято рішення, застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Розглянувши вказане подання, ГУ ДМС у Закарпатській області встановлено, що позивач перебуваючи на території України 23.07.2022 року вчинив адміністративне правопорушення, та в подальшому позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (сума стягнення на момент звернення Управління патрульної поліції склала 680 грн.), який станом на 07.11.2022 року порушником не було сплачено.

За наслідками розгляду подання управління патрульної поліції ГУ ДМС у Закарпатській області 07 листопада 2022 прийнято рішення № 249 про заборону в`їзду в Україну позивачу строком на 3 роки.

Разом з тим, в Обґрунтованому зверненні від 25.10.2022 р. № 22601/41/15/01-2022 додатково було інформовано, що штраф може бути сплачений за відповідними реквізитами, а також, що в наявних в управлінні патрульної поліції в Закарпатській області ДПП баз даних МВС відсутня інформація щодо належності даних осіб до громадянства України.

Суд звертає увагу, що дії щодо виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 308 КУпАП та р. VI (Виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення) Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853, не стосуються обов`язкового виконання абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Звернення до примусового виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не стосується виконання вищевказаних норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Подання Обґрунтованого звернення передбачено абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. «г» п. 4 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.12.2013 р. № 1235, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 р. за № 25/24802, Дорученням Департаменту патрульної поліції від 25.11.2019 р. № 20193/41/2/0220 «Про забезпечення виконання постанов у справі про адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями та особами без громадянства», Законом України «Про Національну поліцію».

Так, позивача згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинили за порушення Правил дорожнього руху. А саме порушення п. 12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП. Процедура оформлення поліцейськими підрозділів поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, передбачена в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395.

Поліцейськими було перевірено документи водія відповідно до п.п. 2.4.а, 2.1 а,б ПДР України, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач надав для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. В свою чергу паспорт позивач не надавав. Під час винесення постанови позивач надав данні про те, що є громадянином Німеччини, у зв`язку із чим було зазначено громадянство Німеччини.

Так як позивачем під час винесення постанови було надано посвідчення водія, а не паспорт громадянина Держави Ізраїль, у зв`язку із чим неможливо було визначити його громадянство саме Держави Ізраїль.

В свою чергу, на думку суду, зазначені позивачем недоліки не впливають на оскаржуване рішення.

Так, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Зазначених висновків дотримується Верховний Суд, який у постанові від 22.05.2020 року по справі № 825/2328/16 вказав наступне.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 р. у справі № 813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що скаржником не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач у позовній заяві вказує, що є громадянином Держави Ізраїль, тобто в Україні є іноземцем. Про що також свідчить надана до суду копія паспорта позивача.

Разом з тим, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ст. 26 Конституції України).

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Питання про відповідальність за адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями, які згідно з чинними законами та міжнародними договорами України користуються імунітетом від адміністративної юрисдикції України, вирішуються дипломатичним шляхом (ст. 16 КУпАП).

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

За вчинення адміністративних правопорушень може застосовуватись адміністративне стягнення штраф (п. 2 ч. 1 ст. 24 КУпАП).

Штраф є грошовим стягненням, що укладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі,- встановлених цим Кодексом та іншими законами України (ст. 27 КУпАП).

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 33 КУпАП).

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ч. 1 ст. 283 КУпАП).

Постанова повинна містити прийняте у справі рішення (ч. 2 ст. 283 КУпАП).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч. 1 ст. 307 КУпАП).

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України (ч. 3 ст. 307 КУпАП).

У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу (ч. 4 ст. 307 КУпАП).

Іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

В`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну (абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Також, ч. 3 вказаної вище статті визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення № 360), Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За правилами п. 2 Положення № 360 ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 р. № 1235, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 р. за № 25/24802.

Пунктом 3 Інструкції № 1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Також, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (п. 4 пп. "г" Інструкції № 1235).

Відповідно до п. 6 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення, зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Таким чином, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі положень статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пунктів 3-7 Інструкції № 1235, ГУ ДМС в Закарпатській області 07 листопада 2022 року прийнято рішення про заборону в`їзду в України позивачу строком на 3 роки з 07.11.2022 р. по 07.11.2025 р.

У подальшому, згідно п. 8 Інструкції ГУ ДМС в Закарпатській області 07.11.2022 року надіслано відповідне доручення щодо заборони в`їзду в Україну позивачу до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подання Обґрунтованого звернення про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України від 25.10.2022 р. № 22601/41/15/01-2022 в частині заборони в`їзду позивачу та рішення ГУ ДМС в Закарпатській області від 07.11.2022 року № 249 про заборону в`їзду в Україну позивачу, приймались з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи, є правомірними, відповідають нормам чинного законодавства та не підлягають скасуванню.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Ізраїлю № НОМЕР_1 від 06.09.2018 року) до Управління патрульної поліції в Закрпатській області Департаменту патрульної поліції (вул. Олега Кошового. буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000), Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (вул. Олега Кошового. буд.2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 29.05.2023 року.