Справа № 240/2508/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/2508/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів і рішень,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати накази №435 та №436 від 09.11.2022 в частині притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 про позбавлення його частини грошового забезпечення у зв`язку із виданням наказів №435 та №436 від 09.11.2022 ;

- визнати протиправною бездіяльність Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України щодо відмови скасувати накази №435 та №436 (додатки 2 та 3) під час розгляду скарг (додатки 4 та 5);

- зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 та Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України вчинити певні дії, пов`язані із поверненням грошових коштів, позбавлених його внаслідок видання наказів №435 та №436 від 09.11.2022.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що його безпідставно позбавлено частини грошового забезпечення на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" №435 та №436 від 09.11.2022 та притягнуто до дисциплінарної і матеріальної відповідальності. Вважає, що військовою частиною протиправно притягнуто його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності з підстав надання недостовірної інформації щодо перебування на лікуванні солдатів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Заперечує звинувачення у наданні будь-яких відомостей щодо перебування солдатів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у лікувальних закладах попри їх відсутність.

Ухвалою суду від 22.02.2023 поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11.04.2023 до суду надійшов відзив на позов від представника Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_2 ) (далі - відповідач 2) , в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Пояснив, що Військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_3 та не здійснює фінансового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 та не уповноважена забезпечувати повернення коштів позивачу. При цьому зауважує, що скарги у встановленому порядком та в межах свої повноважень розглянуті Військовою частиною НОМЕР_2 у визначені законодавством строки та надіслані відповіді на адресу позивача, які долучені до матеріалів справи.

Від представника Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1) надійшов до суду відзив № 842/956 від 14.04.2023, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було. Зауважує, що позивачем було вчинено дисциплінарні проступки, факт вчинення яких доведено в повному обсязі обставинами справи. Звертає увагу суду, що твердження позивача про неподання відомостей до наказів щодо нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям не є дійсним, оскільки позивач, перебуваючи на посаді начальника медичної служби - начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 , надавав недостовірні відомості, щодо періодів знаходження в закладах охорони здоров`я на стаціонарному лікуванні військовослужбовців, які отримали поранення. Крім того, твердження позивача щодо неознайомлення його з підставами службового розслідування не відповідають дійсності, оскільки позивач відповідними рапортами просив провести службове розслідування за фактом відсутності на лікуванні військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим зазначає, що твердження позивача щодо не ознайомлення з правами та обов`язками під час проведення службового розслідування та позбавлення його права на подання пояснень, не заслуговує на увагу, оскільки ним надавалися письмові пояснення з приводу ситуацій, які склалися із військовослужбовцями. Як відмічає представник відповідача 1 з результатами проведеного службового розслідування позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис в оскаржуваних наказах. Крім того, акцентує увагу суду на тому, що обидва оскаржувані накази винесені стосовно окремих дисциплінарних проступків і не є наказами про притягнення позивача до відповідальності двічі за одне й те саме порушення.

Разом із відзивом на позов, представником відповідача 1 подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у задоволенні якого ухвалою суду від 25.04.2023 відмовлено.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем Збройних Сил України, капітаном медичної служби.

09.11.2022 командир Військової частини НОМЕР_1 , де раніше проходив військову службу позивач, на посаді начальника медичної служби - начальника медичного пункту, видав накази "Про результати службового розслідування" №№ 435-436.

Такі накази видані за результатами службового розслідування, яке, за твердженнями Військової частини НОМЕР_1 , призначалося внаслідок встановлення факту відсутності на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин військовослужбовців старшого солдата ОСОБА_2 та солдата ОСОБА_3 , внаслідок чого здійснено Військовою частиною таким військовослужбовцям переплата грошового забезпечення, чим завдано збитків державі.

За змістом наказів №№435-436 від 09.11.2022 відслідковується, що відповідач 1 встановив в тому числі, винним позивача притягнувши його до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, позбавивши премії за жовтень 2022 року у повному обсязі та до матеріальної відповідальності шляхом відшкодування завданої шкоди у розмірі 39 000 грн за наказом № 435 та тотожної суми за наказом №436 (шляхом утримання з позивача грошового забезпечення в розмірі 20% щомісячно, до моменту погашення заборгованості).

Не погоджуючись із винесеними наказами командира Військової частини НОМЕР_1 позивач звернувся до командування Десантно-Штурмових військ Збройних Сил України із скаргою на прийняті такі рішення та просив їх скасувати.

За результатами розгляду поданих скарг, позивачу листами: № 117/П - 2301/1989 від 15.12.2022 та № 117-П-2310/1/2021 від 17.12.2022 відмовлено у скасуванні вищевказаних наказів за відсутності належних підстав.

Позивач вважаючи притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальностей протиправним, звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове врегулювання дисциплінарної відповідальності військовослужбовців здійснюється на підставі Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Статут).

Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

При цьому, Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом внутрішньої служби ЗСУ керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Статтями 1-2 Статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. ійськова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Частиною 4 Статуту зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Дія обох Статутів поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.2 ст.3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ч.1 ст.5 Дисциплінарного Статуту).

Частиною 3 статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни (ч.5 ст.5 Статуту).

Пунктом 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до ст.ст. 45, 48 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статут передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Дисциплінарного статуту).

У той час, статтею ст.85 Дисциплінарного статуту передбачено службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції» з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (ст.87 Дисциплінарного статуту).

Посадові обов`язки начальника медичної служби передбачені вимогами Статуту внутрішньої служби ЗСУ (п.87-81-1).

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що під час застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, а притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди. При цьому поведінка військовослужбовця має бути протиправною та перебувати у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також необхідно встановити вину особи у заподіянні шкоди, яка за формою може бути умисною або вчинення діяння з необережності.

Як свідчать матеріали справи спірні відносини виникли з приводу накладення на позивача дисциплінарної та матеріальної відповідальностей за неналежне виконання ним службових обов`язків, як наслідок завдання шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення військовослужбовцям: ОСОБА_4 , призваному по мобілізації, який з 18.08.2022 безпідставно був відсутній на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , який після лікування (з 22.02.2022 по 04.04.2022) та 30 денної відпустку з 05.05.2022 без поважних підстав не з`явився на військову службу.

Таким чином, у період відсутності на військовій службі, вищевказані особи безпідставно отримували грошового забезпечення у передбаченому законодавчими нормами розмірі.

Як стверджує представник відповідача 1, грошове забезпечення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нараховувалося та виплачувалося на підставі відомостей поданих позивачем, як начальником медичної служби - начальником медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 капітаном медичної служби.

10.10.2022 та 17.10.2022 позивачем подано до командира Військової частини НОМЕР_1 рапорти, якими просив призначити службове розслідування за встановленими фактами.

Щодо встановлених обставин, на підставі яких командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ "Про результатами службового розслідування" №435 від 09.11.2022 суд вказує наступне.

У ході службового розслідування встановлено, що військовослужбовець військової служби за мобілізацією, колишній снайпер (2 категорії) - розвідник, що знаходиться у розпорядженні командира Військової служби НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_4 не з`явився на службу до Військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, після того, як убув на госпіталізацію до медичного закладу 15.05.2022. На підтвердження своєї відсутності на військовій службі 25.10.2022 надав документ, який посвідчував його госпіталізацію у період з 15.05.2022 до 17.08.2022. Однак з 18.08.2022, після лікування, до Військової частини НОМЕР_1 не прибув, а тому вважається особою, яка без поважних підстав перебуває за межами Військової части НОМЕР_1 . На підставі відомостей поданих позивачем щодо лікування ОСОБА_4 нараховано та виплачено у період з 18.10.2022 по 31.09.2022 грошове забезпечення у розмірі 81 898, 39 грн.

Як пояснив позивач під час службового розслідування, 06.05.2022 до медичного пункту звернувся військовослужбовець ст. солдат ОСОБА_4 , який вказав на загострення своєї хвороби - псоріазу та необхідності лікування та після отримання дозволу командира, покинув район виконання бойового завдання, після чого постійно перебував на зв`язку і вказував на госпіталізацію до закладу "Благомед" м. Києва 14.05.2022, на підтвердження чого обіцяв надати підтверджуючи документи. Останній раз виходив на зв`язок 08.10.2022 та після на дзвінки не відповідав.

За поясненнями фельдшера медичного пункту Військової частини солдат ОСОБА_4 перебував на лікуванні з 14.05.2022 та був зобов`язаний надавати відомості про своє лікування позивачу, однак жодних підтверджуючих документів станом на 25.10.2022 не надав.

Згідно з поясненнями заступника командира 2 розвідувальної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_6 стало відомо, що після призначення даного службового розслідування старший солдат ОСОБА_4 не виходив на зв`язок до 23.10.2022, однак після того, як з ним вдалося зв`язатися та відповідно пояснити серйозність невиходу на зв`язок та на військову службу, ОСОБА_4 надав довідку медичної клініки "Благомед" від 25.10.2022 на підтвердження проходження лікування.

Як пояснив, під час службового розслідування начальник групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_7 станом на 03.11.2022 жодних документів, які б підтверджували перебування солдата ОСОБА_4 у медичних закладах не надано. Однак при щоденних звірках зі стройовою частиною і медичною службою капітаном ОСОБА_1 надавалась інформація щодо лікування ОСОБА_4 , який на підставі рапортів отримував грошове забезпечення та додаткову винагороду. Крім того, пояснив, що звірку з медичними закладами щодо лікування військовослужбовців проводить начальник медичної служби Військової частини, тобто в даному випадку позивач.

За поясненнями позивача солдат ОСОБА_4 був госпіталізований 14.05.2022 до медичного закладу "Благомед", однак доказів на підтвердження до Військової частини не надавав та після 08.10.2022 не відповідав на дзвінки.

Таким чином, у позивача, як начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 , з 14.05.2022 по жовтень 2022 року були відсутні відомості щодо перебування солдата ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні, однак будь-яких дій стосовно повідомлення про вказаний факт вищому керівництву ним не було вчинено, що призвело до безпідставного винесення наказів командиром Військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_4 .

Вказаними діями порушив, вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ, зокрема ст.ст.84-84-1 якими, серед іншого, передбачено, що начальник медичної служби зобов`язаний організовувати якісне проведення медичного огляду та обстеження особового складу, особисто брати участь в амбулаторному прийомі, оглядати хворих, що перебувають у медичному пункті і направляються до закладів охорони здоров`я; знати стан хворих, що залишаються в медичному пункті, і контролювати їх лікування; знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати.

Таким чином, начальник медичної служби зобов`язаний знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати. Тобто в посадові обов`язки позивача безпосередньо входить здійснення контролю за лікуванням військовослужбовців, які перебувають у медичних закладах, однак вказаних обов`язків позивач не дотримався.

Щодо встановлених обставин, на підставі яких командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ "Про результатами службового розслідування" №436 від 09.11.2022 суд вказує наступне

За матеріалами справи, військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_5 був госпіталізований 22.03.2022 до Коростенської міської лікарні, а 23.03.2022 переведений до КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" м.Житомира та впродовж з 23.03.2022 по 04.04.2022 проходив лікування, після якого отримав 30 днів відпустки, однак з 05.05.2022 до Військової частини не з`явився, але до 08.10.2022 був на зв`язку із начальником медичної служби-начальником медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 . За час відсутності на військовій службі з неповажних причин (з 05.05.2022 по 30.10.2022), ОСОБА_5 нараховано та виплачено:

- грошове забезпечення: за травень 14 722,51 грн; за червень 15 965,91 грн; за липень 16 014,70 грн; за серпень 16 230,50 грн; за вересень 16 230,50 грн;

- додаткову винагороду: за травень 100 000,00 грн; за червень 100 000,00 грн; за липень 100 000,00 грн; за серпень 100 000,00 грн; за вересень 0,00 грн.

Загальна сума переплат сягає 479 164,12 грн, а також переплата зайво перерахованих коштів до цільових фондів (ПДФО та ЄСВ) 191 665,65 грн, що в сумі становить 670 829,77 грн.

Відомості щодо перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні до наказів про оплату подавав ОСОБА_1 , про що свідчать додатки до наказів: № 103 від 04.06.2022, №221 від 06.07.2022, № 311 від 11.08.2022, № 366 від 16.09.2022, які містять підписи позивача.

Таким чином, як свідчать матеріали справи, позивач, як начальник медичної служби, упродовж періоду з червня по вересень 2022 року подавав командиру Військової частини НОМЕР_1 відомості щодо перебування на стаціонарному лікуванні військовослужбовця ОСОБА_5 , який отримав поранення 22.03.2023. На підставі яких, командиром Військової частини приймалися накази про нарахування та виплату ОСОБА_5 грошового забезпечення та додаткової винагороди. Відомості щодо періодів відпустки у зв`язку із хворобою або лікування після тяжкого поранення у вищезазначених додатках не значилися.

З огляду на викладене, твердження позивача щодо неподання відомостей про стаціонарне лікування ОСОБА_5 спростовуються наявними матеріалами справи.

Крім того, позивач вважає, що відповідач 1 під час проведення службових розслідувань за підсумками яких видав накази №435 та №436 від 09.11.2022 порушив п.3 розділу IV наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України" №608 від 21.11.2017, яким передбачено права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування.

Вважає допущеними порушеннями під час проведення службового розслідування такі:

- не ознайомлення з підставами службового розслідування на початку його призначення ;

- не ознайомлення з правами та обов`язками під час проведення службового розслідування;

- позбавлення права давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

- позбавлення права отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, з метою долучення їх до власних пояснень;

- позбавлення права висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

- позбавлення права ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником).

Окрім цього, вважає, що відповідач 2, у свою чергу, розглядаючи скарги щодо видання наказів №435 та №436 від 09.11.2022 не об`єктивно дійшов висновку про те, що порушення з боку відповідача 1 є не конкретними і, таким чином, порушено вимоги ст.19 Закону України "Про звернення громадян щодо обов`язку об`єктивно та всебічно розглядати скарги.

Однак, суд враховуючи встановлені обставини справи, не погоджується із твердженнями позивача, оскільки матеріалами справи такі спростовуються.

Як видно, позивач рапортами від 10.10.2022 та 17.10.2022 просив призначити службове розслідування з приводу відсутності на лікуванні військовослужбовців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на підставі яких командиром Військової частини НОМЕР_1 доручено провести службове розслідування за вказаними фактами. Під час проведення службового розслідування посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 відібрані у позивача пояснення за вказаними фактами; під час надання пояснень позивачу доведено положення статті 63 Конституції України та роз`яснено права і обов`язки осіб стосовно яких, проводиться службове розслідування, що визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (зі змінами), про що, свідчить його підпис в таких поясненнях; клопотання, заяви, пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльність осіб, які проводять службове розслідування у позивача були відсутні, про що свідчить його підпис; відомості про звернення позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо надання копій документів, які стосуються службового розслідування у матеріалах справи відсутні; з наказами прийнятими за результатами службового розслідування позивач ознайомлювався, що підтверджується його підписом.

У контексті наведеного, суд вважає за необхідне наголосити, що посилання позивача на порушення положень наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 не вказує в достатній мірі на протиправність оскаржуваних наказів.

Таким чином, на підставі вищевикладених висновків, суд дійшов висновку, що накази №№435-436 від 09.11.2022 в частині притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, прийняті в межах наданих повноважень та на підставі законодавчих вимог, є правомірними та скасуванню не підлягають. Крім того, підстави для визнання протиправною бездіяльність Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України щодо відмови скасувати накази №435 та №436 (додатки 2 та 3) під час розгляду скарг позивача відсутні.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Згідно частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволені позову, питання про розподіл судових витрат, судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області 28.08.2007) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_2 ) (м.Житомир, 10005. ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання протиправними та скасування наказів і рішень, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 29 травня 2023 р.