Справа № 520/12293/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року № 520/12293/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Тітов О.М., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 2597 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.06.2020 р. про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про призначення та виплату пільгової пенсії за віком з 12.07.2020 р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» враховуючи те, що позивачем виконані всі умови, зазначені законом;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та судові витрати в розмірі 1681 грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили. Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі № 520/12293/2020 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.04.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд суду першої інстанції.

Харківським окружним адміністративним судом від прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю рішення відповідача, з огляду на неправильне застосування останнім норм матеріального права та неврахування наданих позивачем документів з огляду на правову позицію Верховного Суду.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 12.12.2022 по 27.12.2022 та з 02.01.2023 по 08.01.2023 знаходився у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 червня 2020р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення йому пенсії відповідно до п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 2597 від 30.06.2020 року відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із недосягненням заявником віку, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 загальний страховий стаж заявника на момент звернення склав 25 років 4 місяці 19 днів, пільговий стаж (робота за списком № 1) - 3 роки 1 місяць 28 днів.

Судом також встановлено, що відповідно до зазначеного рішення відповідачем не було враховано періоди роботи на ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.): з 03.01.1996 року по 03.02.1996 року (договір від 27.12.1995 року), з 04.02.1996 року по 04.04.1996 року (договір від 29.01.1996 року) та з 05.04.1996 року по 06.06.1996 року, оскільки відсутні акти виконаних робіт по зазначеним договорам та виписки з особових рахунків застрахованої особи; період роботи з 27.08.1996 року по 30.05.2005 року, зазначений в пільговій довідці № 16-0083 від 02.02.2015 року, виданій ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.):, не підтверджений списком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 26.01.1991 № 10, за період з 01.01.2004 року по 30.05.2005 року відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погодившись з рішенням № 2597 від 30.06.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок.

Аналогічні положення містяться також в пункті «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, зокрема, передбачено, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках, обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Тобто, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений відповідними доказами, зокрема, трудовою книжкою.

В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (пункт 20 Порядку № 637).

Відповідно до ч. 4 ст. 1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до абз. 2-3 ст. 6 «Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» (від 14.01.1993 - чинна на момент розгляду справи), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Положення «Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення» (від 15.01.1993 - чинна на момент розгляду справи), надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Відтак, Громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.

Окрім того, У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Позивач надав довідку від 12.02.2015 №34 та 13.08.2014 №360 видані ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.), що міститять примітки про при рівняння території м. Братська до районів Крайньої Півночі.

Спір, що місцевість, де працював позивач, прирівняна до районів Крайньої Півночі, між сторонами відсутній.

Щодо періодів роботи позивача з 03.01.1996 по 03.02.1996 (договір від 27.12.1995), з 04.02.1996 по 04.04.1996 (договір від 29.01.1996) та з 05.04.1996 по 06.06.1996 (договір від 01.04.1996) на алюмінієвому заводі «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.).

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку від 02.02.2015 №16-0083, видану ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.), про те, що позивач з 03.01.1996 по 03.02.1996 (договір від 27.12.1995), з 04.02.1996 по 04.04.1996 (договір від 29.01.1996) та з 05.04.1996 по 06.06.1996 (договір від 01.04.1996) та з 27.08.1996 по 30.05.2005 (наказ №505 від 28.08.1996) працював електролізником розплавлених солей та анодником посади за Списком №1 затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173.

Класифікація умов праці ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» від 1998 року визначає робочі професії «анодник» та «електролізник» як професії пов`язані зі шкідливим виробництвом.

Висновком №51 від 05.02.1999 Державної експертизи умов праці Комітета праці Іркутської обласної адміністрації Міністерства праці російської федерації, щодо діяльності ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод», встановлено, що характер умов праці, зокрема таких робочих професій як «анодник» та «електролізник» - є несприятливим від 82 до 90% робочої зміни.

Згідно умов договорів підряду від 27.12.1995; від 29.01.1996; від 01.04.1996 позивач виконував роботу «анодника к-23 цеху №3» з умовою підпорядкування Правилам внутрішнього трудового розпорядку та Інструкції з техніки безпеки, що діяли на підприємстві ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод».

Період роботи за вказаними договорами не був врахований відповідачем за відсутності актів виконаних робіт.

Разом з тим, згідно з довідкою №16-0083 від 02.02.2015, ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» визнається виконання робіт позивачем за вказані періоди, окрім того додається довідка від 12.02.2015 №34, де надаються відомості про отриманий позивачем за вказаний період заробітку, а також про відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду.

Отже, періодів роботи позивача з 03.01.1996 по 03.02.1996 (договір від 27.12.1995), з 04.02.1996 по 04.04.1996 (договір від 29.01.1996) та з 05.04.1996 по 06.06.1996 (договір від 01.04.1996) на алюмінієвому заводі «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.) підлягають врахуванню при призначенні пенсії.

Щодо періоду роботи з 27.08.1996 по 30.05.2005. Позивач працював електролізником розплавлених солей за трудовим договором, що підтверджено довідками №16-0083 від 02.02.2015 та №360 від 13.08.2014, а також записами 12-17 у трудовій книжці НОМЕР_2 .

Довідка №360 від 13.08.2014 містить відомості про отриманий позивачем за вказаний період заробіток, а також про відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду з січня 1997 по грудень 2001 року.

Відповідно до абз. 1 та 7 розд. 10 Списку №1 затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461, анодники, зайняті у виробництві алюмінію та електролізники розплавлених солей належать до категорії професій та робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію

за віком на пільгових умовах.

Відповідач не розглядав період з 27.08.1996 по 30.05.2005 оскільки він не підтверджений списком №10, затвердженим Постановою КМУ від 26.01.1991; а період з 01.01.2004 по 30.05.2005 через відсутність даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З цього приводу суд зазначає таке.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством країни, на території якої відбувалась трудова діяльність, відповідно до абз. 3 ст. 6 «Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» (від 14.01.1993 - чинна на момент розгляду справи), відтак період з 27.08.1996 по 30.05.2005 обліковується за Списком №1 затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173, що діяв на вказаному підприємстві у період роботи позивача, та підтверджується довідкою №16-0083 від 02.02.2015, виданою позивачу ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.).

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», (…) громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Позивачем надані довідки, що підтверджують факт роботи період з 27.08.1996 по 30.05.2005 на підприємстві з виробництва алюмінію - ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.). Довідка №16-0083 від 02.02.2015 містить примітку, що роботодавець несе відповідальність за достовірність наданої інформації. Дані відомості також корелюються з записами трудової книжки.

Відповідно до абз. 3-4 ст. 6 «Угоди між урядами України а Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальних захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно з положеннями Листа Міністерства соціального захисту населення України, Пенсійного фонду України від 15.08.1996 №01-3/1123-02-2 (чинний), в межах «Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення» від 15.01.1993, для визначення права на пенсію до загального трудового стажу зараховуються всі періоди трудової діяльності (в тому числі і періоди роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі), передбачені законодавством України і міждержавними угодами.

Отже, період роботи з 27.08.1996 по 30.05.2005 на алюмінієвому заводі «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» (РФ, м. Братськ, Іркутська обл.) підлягає врахуванню при призначенні пенсії.

Щодо відсутності інформації про проведення атестації робочих місць, суд зазначає таке.

Великою Палатою Верховного Суду 19 лютого 2020 року прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в якій зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 2 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Повертаючи справу на новий розгляд справу 520/12293/2020 Верховний суд Постановою від 13 квітня 2022 року наголосив, що оминаючи питання не проведення атестації робочих місць, суди першої та апеляційної інстанцій не досліджували обставини щодо підтвердження (непідтвердження) щоденної зайнятості, не менш ніж 80% робочого часу, в умовах, що дають право на пенсію у зв`язку з особливими умовами праці позивача, на якому саме виробництві, чи дає право на призначення позивачу пенсії на пільгових умовах робота, яку виконував позивач, та, як наслідок, не з`ясовували наявність (відсутність) достатнього пільгового стажу позивача з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду з приводу того, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (така правова позиція може бути застосована за аналогією і щодо атестації робочих місць за умовами праці в Російській Федерації).

Відтак, позивач працював з 03.01.1996 по 03.02.1996 (договір від 27.12.1995), з 04.02.1996 по 04.04.1996 (договір від 29.01.1996) та з 05.04.1996 по 06.06.1996 (договір від 01.04.1996) та з 27.08.1996 по 30.05.2005 (наказ №505 від 28.08.1996) працював електролізником розплавлених солей та анодником посади за Списком №1 затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173.

Відповідно до абз. 1 та 7 розд. 10 Списку №1 затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461, анодники, зайняті у виробництві алюмінію та електролізники розплавлених солей належать до категорії професій та робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Класифікація умов праці ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» від 1998 року визначає робочі професії «анодник» та «електролізник» як професії пов`язані зі шкідливим виробництвом.

Висновком №51 від 05.02.1999 Державної експертизи умов праці Комітета праці Іркутської обласної адміністрації Міністерства праці російської федерації, щодо діяльності ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод», встановлено, що характер умов праці, зокрема таких робочих професій як «анодник» та «електролізник» - є несприятливим від 82 до 90% робочої зміни.

За таких обставин, суд вважає, що період роботи позивача на ВАТ «РУСАЛ Братський алюмінієвий завод» підлягає врахуванню відповідачем при призначенні пенсії.

Разом з тим суд, звертає увагу, що на момент звернення до відповідача та ухвалення спірного рішення ГУ ПФУ у Харківській області, позивач не досяг 50-річного віку.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон № 1058-ІV) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності відповідного страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті.

Умови призначення пільгових пенсій визначені ст. 114 Закону №1058- ІV.

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-ІУ право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 вищевказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 роту - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Таким чином, виходячи із законодавчо визначених умов, право на пенсію за віком на пільгових умовах призначається працівникам, поряд з іншим, після досягнення 50 років. Згідно запису про дату народження у трудовій книжці, позивач досяг 49 років та 11 місяців, тоді як згідно положень п. а) ст. 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідною умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення 50-річного віку, навіть беручи до уваги положення статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, такий вік не може бути нижчим ніж 50 років.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах внаслідок недосягнення необхідного пенсійного віку, діяли на підставі, у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України.

Відтак відсутні підстави для скасування рішення №2597 від 30.06.2020, оскільки на момент звернення у позивачем не дотримано вимогу вікового цензу для звернення з відповідною заявою, а відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно вимог закону.

Разом з тим, щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає таке.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Так, положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пільгову пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії на пільгових умовах є наявність визначеного законом як загального, так і спеціального стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Суд зазначає, що на час розгляду справи позивач досягнув необхідного віку, тим самим виконав передбачену законом умову.

Суд наголошує, що орган Пенсійного фонду України, як суб`єкт владних повноважень у сфері пенсійного забезпечення, не повинен формально підходити до виконання своїх повноважень та обов`язків, а його діяльність повинна бути спрямована на належне забезпечення прав пенсіонерів на гарантований Конституцією України соціальний захист.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Отже, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

Позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань рішенням відповідача, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовом, порушив питання, що стосується здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень даної статті, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, проте це не є його обов`язком.

Підстав для встановлення судового контролю за виконанням відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду в порядку частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України та надати до суду звіт про виконання судового рішення судом не встановлено. А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн (вісімсот сорок гривень) 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тітов О.М.