Справа № 160/4762/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2023 року Справа № 160/4762/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
13.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 наступні періоди роботи: 08.02.1994-01.03.2002 період роботи у ЦЗФ Павлоградська, з 01.03.2002 - 24.02.2004 період роботи у ВФ ЗФП ТОВ «Енергія», з 25.02.2004-03.12.2004 період роботи у ТОВ «Вуглеекологія», з 04.12.2004-31.01.2006 період роботи у «ЦЗФ Павлоградська», з 01.02.2006-31.12.2012 період роботи у «ЦЗФ Павлоградська», з 01.01.2013 -27.01.2023 період роботи у Філія «ЦЗФ Павлоградська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 09.02.2023 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VIII з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
24.03.2023 позивачем усунено недоліки позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4762/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали від 27.03.2023 була скерована сторонам та доставлена через підсистему «Електронний суд» в електронний кабінет (довідка про доставку електронного листа від 27.03.2023). Також, копія ухвали разом із копією позовної заяви з додатками у паперовому вигляді вручено відповідачу 06.04.2023, згідно із розпискою, що міститься в матеріалах справи.
26.04.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 з моменту набрання законної сили Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 11.10.2017 року, а тому рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 впливає на осіб, у яких право на призначення пенсії на пільгових умовах виникло до 11.10.2017 року. Станом на 11.10.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повних 47 роки та не досягла пенсійного віку, встановленого абз. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (50 років). Відтак, оскільки на час звернення за призначенням пенсії 09.02.2023 позивач досягла повних 52 роки та не досягла пенсійного віку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 114 Законом №1058-ІV (55 роки), рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним. Крім того, відповідно до розрахунку стажу (Форма РС-право), обрахованого по 31.01.2023, страховий стаж позивача становить 31 рік 07 місяців 21 день, а пільговий стаж - відсутній, що також унеможливлює призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Щодо зарахування періодів роботи до пільгового стажу, відповідачем зазначено, що до заяви про призначення пенсії позивачем було надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу, які складено з порушенням вимог до їх оформлення згідно Порядку, оскільки не містили обов`язкових реквізитів таких, як підпис начальника відділу кадрів. За викладених обставин, відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 08.02.1994 по 01.03.2002 та з 04.12.2004 по 31.01.2006 у ЦЗФ Павлоградська, з 01.02.2006 по 31.12.2012 у «ЦЗФ Павлоградська», з 01.01.2013 по 27.01.2023 у Філія «ЦЗФ Павлоградська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», зазначених у довідках. Також, оскільки позивачем не надано уточнюючих довідок для підтвердження наявного трудового стажу за період роботи у ВФ ЗФП ТОВ «Енергія» з 01.03.2002 по 24.02.2004 та у ТОВ «Вуглеекологія» з 25.02.2004 по 03.12.2004, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, тому відсутні підстави для зарахування зазначених періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2.
До відзиву відповідачем надано витребувані судом докази.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив на позовну заяву не скористалась.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого26.02.1997Павлоградським РВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
09.02.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №23 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 70).
Згідно з розпискою-повідомленням до заяви від 09.02.2023 за вх.№1029 позивачем до долучено копії наступних документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяви про призначення пенсії, паспорту серії НОМЕР_2 , довідки про зміну назви організації, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (№1-4/197, №1-4/197, №1/06; №10), документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (№3; №26; №2056039; №578); інший документ (0902, 2023), свідоцтва про народження дитини, свідоцтво про шлюб, трудової книжки.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.02.2023 № 68 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Означене рішення від 16.02.2023 № 68 (реєстраційний №18969/01-16 від 16.02.2023)обґрунтоване наступним.

Вік заявниці 52 роки 9 місяців. Необхідний страховий стаж, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 25 років. Страховий стаж особи становить 31 рік 7 місяців 21 день. Необхідний пільговий стаж, визначений статті 114 Закону, за Списком №2 становить 10 років. Пільговий стаж особи відсутній. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зарахований період роботи з 29.06.1990 по 17.02.1994 згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , оскільки на титульній сторінці ім`я заявниці не відповідає даним паспорту. У наданій архівній довідці від 17.07.2017 №26 за вищевказаний період також розбіжності в імені заявниці. Період догляду за дитиною до 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_3 не зарахований до страхового стажу, оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня позначка про видачу паспорту. Необхідно надати паспорт дитини в оригіналі або зазначити інформацію про здійснення догляду за дитиною до 3-х років. До пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно довідок від 31.01.2023 №1-4/197, від 02.02.2023 №6 та №10, оскільки надані довідки не відповідають додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме не містять три підписи. Додатково: в разі надання оновлених пільгових довідок необхідно додати довідку про перейменування ТОВ «ЦЗФ Павлоградська» в ТОВ «ДТЕК Павлоградська ЦЗФ» та довідку про правоприємництво ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо ВАТ «Павлоградвугілля» ЦЗФ «Павлоградська». В призначенні пенсії відмовлено, оскільки заявниця не досягла визначеного частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV пенсійного віку 55 років та відсутністю пільгового стажу.

Копію рішення від 16.02.2023 № 68 (реєстраційний №18969/01-16 від 16.02.2023) направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 20.02.2023 №0400-010226-8/22869.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 68 страховий стаж позивача станом на дату 09.02.2023 становить 31 рік 07 місяців 21 день, пільговий стаж 0, до страхового стажу зараховано наступні періоди:

з 28.08.1987 по 12.03.1990 - _________ - 02 роки 06 місяців 15 днів;

з 20.03.1990 по 01.06.1990 - _________ - 0 років 02 місяці 12 днів;

з 08.02.1994 по 01.03.2002 - _________ - 08 років 0 місяців 24 дні;

з 02.03.2002 по 31.12.2003 - _________ - 01 рік 10 місяців 0 днів;

з 01.01.2004 по 31.01.2004 - _________ - 0 років 01 місяць 0 днів;

з 25.02.2004 по 03.12.2004 - _________ - 0 років 11 місяців 0 днів;

з 04.12.2004 по 31.01.2006 - _________ - 01 рік 02 місяці 0 днів;

з 01.02.2006 по 31.12.2012 - _________ - 06 років 11 місяців 0 днів;

з 01.01.2013 по 31.01.2023 - _________ - 10 років 0 місяців 0 днів.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Наведені норми Закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Разом з цим, суд зазначає, що пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

02.03.2015 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII (далі - Закон №213-VIII, набрав чинності 01.04.2015), яким пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома Законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів є ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: п. б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Такий спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII визначив Конституційний Суд у Рішенні №1-р/2020.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з дати набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України (23.01.2020) в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, положення зазначених законів містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 щодо параметру вікового цензу, розбіжність у величині показника вікового цензу для призначення пенсії, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII, та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача у спірних правовідносинах є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

За вказаних обставин, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII з урахуванням Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію у їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності рішення від 16.02.2023 №68 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, прийнятого відповідачем за результатами розгляду заяви позивача 09.02.2023.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відмова у призначені пенсії обґрунтована відсутністю на час звернення за призначенням пенсії (09.02.2023) необхідного пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на час звернення із заявою про призначенням пенсії 09.02.2023 позивач досягла 50-річного віку, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 є однією з обов`язкових необхідних умов для призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тому суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії за віком з підстав недосягнення 55-річного віку, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.02.2023 № 68 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача про те, що станом 11.10.2017 (набрання чинності Законом №2148-VII) позивач не досягла необхідного пенсійного віку, що не дає право на призначення пенсії за Списком №2 за чинним пенсійним законодавством, суд повторно зазначає.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII є чинним.

Обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь позивача.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, відтак доводи відповідача про те, що досягти віку, передбаченого Законом №1788-ХІІ для призначення такої пенсії необхідно було до 11.10.2017, безпідставні та необґрунтовані.

Щодо висновків відповідача про відсутність у позивача пільгового стажу за Списком №2, суд зазначає наступне.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 68 страховий стаж позивача станом на дату 09.02.2023 становить 31 рік 07 місяців 21 день, пільговий період за Списком №2 0.

Згідно із вказаним розрахунком до страхового стажу зараховано наступні періоди: з 28.08.1987 по 12.03.1990; з 20.03.1990 по 01.06.1990; з 08.02.1994 по 01.03.2002; з 02.03.2002 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 31.01.2004; з 25.02.2004 по 03.12.2004; з 04.12.2004 по 31.01.2006; з 01.02.2006 по 31.12.2012; з 01.01.2013 по 31.01.2023.

Позивач у позові наполягає, що у періоді з 08.02.1994 по 01.03.2002; з 01.03.2002 по 24.02.2004, з 25.02.2004 по 03.12.2004, з 04.12.2004 по 31.01.2006, з 01.02.2006 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 27.01.2023 вона працювала на посадах, що передбачені Списком №2.

За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно у випадку відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_4 від 28.08.1987, у спірні періоди позивач працювала на наступних посадах та на таких підприємствах:

з 08.02.1994 по 01.03.2002 машиністом конвеєра 2 розряду у Виробничому об`єднанні «Павлоградвугілля» ЦЗФ «Павлоградська» (записи №6-9);

з 01.03.2002 по 27.08.2002 - машиністом конвеєра 2 розряду у Виробничій філії «Збагачувальна фабрика «Павлоградська» Товариства з обмеженою відповідальності «Енергія» (записи №10-11);

з 28.08.2002 по 24.02.2004 машиністом установок збагачення 2 розряду у Виробничій філії «Збагачувальна фабрика «Павлоградська» Товариства з обмеженою відповідальності «Енергія »(записи №11-12);

з 25.02.2004 по 03.12.2004 машиністом установок збагачення 2 розряду в Центральній збагачувальній фабриці «Павлоградська» Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглеекологія» (записи №13-14);

з 04.12.2004 по 31.01.2006 машиністом установок збагачення 2 розряду у філії «Центральна збагачувальна фабрика» «Павлоградська» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» (запис №15-16);

з 01.02.2006 по 25.05.2008 машиністом установок збагачення 2 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ Павлоградська» (записи№17-18);

з 26.05.2008 по 31.03.2011 - машиністом конвеєра 2 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ Павлоградська» (записи №18-19);

з 01.04.2011 по 31.12.2012 бункерувальником 2 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ Павлоградська» (записи №19-20);

з 01.01.2013 бункерувальником 2 розряду у філії «Центральна збагачувальна фабрика Павлоградська» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (запис №21); спеціальність «бункерувальник» атестована за Списком №2 (розпорядження №225 від 01.03.2010).

Трудова книжка позивача в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача машиністом конвеєра, машиністом установок збагачення та бункерувальником, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, записи завірені печатками підприємств, однак не містять відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 та лише один запис містить відомості про атестацію робочого місця бункерувальника за Списком №2 (розпорядження №225 від 01.03.2010).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем разом із трудовою книжкою при зверненні за призначенням пенсії надавались довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1-4/197 від 31.01.2023, що видані ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 35-36), №10 від 02.02.2023, що видана філією «ЦЗФ Павлоградська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 37)та №06 від 02.02.2023, що видана ТОВ «ДТЕК Павлоградська ЦФЗ» (а.с. 38).

Судом дослідженні такі довідки та встановлено наступне.

Так, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1-4/197 від 31.01.2023, що видана ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на основному виробництві по збагаченню вугілля в Виробничому об`єднанні «Павлоградвугілля» ЦЗФ «Павлоградська» у період з 08.02.1994 по 10.03.1994 на посаді машиніст конвеєра 2р., що передбаченаСписком №2 розділ ІІІ підрозділ 2030000а код 13777 відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; з 11.03.1994 по 01.03.2002 на посаді машиніст конвеєра 2р., що передбачена Списком №2 розділ ІІ підрозділ 2030000а код 13777 відповідно до постановиКабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994. Дані професії атестовані: накази №161 від 01.07.1994, №109 від 13.03.2000. Суміщень професій не було.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1-4/197 від 31.01.2023, що видана ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 35) гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на основному виробництві по збагаченню вугілля у Відкритому акціонерному товаристві «Павлоградвугілля» ЦФЗ «Павлоградська» з 04.12.2004 по 31.01.2006 на посаді машиніста установок збагачення, що передбачена Списком №2 розділ ІІ підрозділу 2а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003№36. Дана професія атестована: наказ №109 від 13.03.2000 та розпорядження №205 від 01.03.2005. Суміщень професій не було.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №06 від 02.02.2023 (а.с. 38), що видана ТОВ «ДТЕК Павлоградська ЦЗФ» гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на основному виробництві по збагаченню вугілля в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЦФЗ Павлоградська», з 01.02.2006 по 25.05.2008 на посаді машиніст установок збагачення та брикетування, що передбачена Списком №2 розділ ІІ підрозділ 2а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003№36; з 26.05.2008 по 31.03.2011 на посаді машиніст конвеєра, що передбачена Списком №2 розділ ІІ підрозділ 2а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36; з 01.04.2011 по 31.12.2012 на посаді бункерувальник, що передбачена Списком №2 розділ ІІ підрозділ 2а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36. Дані професії атестовані: розпорядженням №205 від 01.03.2005 та наказом №225 від 01.03.2010. Суміщень професій не було.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №10 від 02.02.2023, що видана філією «ЦЗФ Павлоградська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на основному виробництві по збагаченню вугілля у філії «ЦЗФ Павлоградська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 01.01.2013 по 02.08.2016 - на посаді бункерувальник, що передбачена Списком №2 розділ ІІ підрозділ 2а; та з 03.08.2016 по 27.01.2023 (6 років 5 місяців 24 днів) на посаді бункерувальник 2р., що передбачена Списком №2 розділ ІІ підрозділ 2а відповідно до постанова КМУ №461 від 24.06.2016. Дані професії атестовані наказами: №225 від 01.03.2010, №207 від 27.02.2015 та №99 від 23.01.2019. Суміщень професій не було.

Отже, згідно із відомостями з трудової книжки та довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1-4/197 від 31.01.2023, №1-4/197 від 31.01.2023, №06 від 02.02.2023, №10 від 02.02.2023 у їх сукупності позивач у період з 08.02.1994 по 01.03.2002 працювала машиністом конвеєра, з 04.12.2004 по 31.01.2006 машиністом установок збагачення, з 01.02.2006 по 25.05.2008 машиністом установок збагачення та брикетування; з 26.05.2008 по 31.03.2011 машиністом конвеєра, з 01.04.2011 по 31.12.2012 бункерувальником, з 01.01.2013 по 27.01.2023 бункерувальником - повний робочий день, такі професія атестовані на підприємствах за Списком №2 та надають право на пенсію на пільгових умовах.

Суд звертає увагу, що з метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (пункт 2 Порядку №383).

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

У період з 22.08.1956 року по 25.01.1991 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

У період з 26.01.1991 року по 10.03.1994 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року.

З 11.03.1994 року по 16.01.2003 року вже діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

У період з 17.01.2003 року по 24.06.2016 року діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Починаючи з 03.08.2016 року, діють Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994, №36 від 16.01.2003, №461 від 24.06.2016 посади (професії) «машиніст конвеєра», «машиніст установок збагачення» «машиніст установок збагачення та брикетування», «бункерувальник» передбачені Списками №2виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджених вказаними постановами.

В якості підстави для відмови у зарахуванні вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №2 відповідачем у рішенні від 16.02.2023 № 68 та у відзиві зазначено, що до пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно з довідок від 31.01.2023 №1-4/197, від 02.02.2023 №6 та №10, оскільки вони не відповідають додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме не містять три підписи.

Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача, оскільки вказані довідки містять всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відомості про атестацію робочого місця), підписи уповноважених осіб та печатку підприємства.

Відповідач не надав належних доказів про те, що вказані уточнюючі довідки за своїм змістом і формою не відповідають вимогам Постанови №637.

Формальні ж неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Поряд з цим, в силу положень частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» саме органи, що призначають пенсії, мають право в разі сумніву вимагати документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у доданих позивачем до заяви про призначення пенсії довідок.

Доводи відповідача про необхідність подання довідки про перейменування ТОВ «ЦЗФ Павлоградська» в ТОВ «ДТЕК Павлоградська ЦЗФ» та довідку про правоприємництво ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо ВАТ «Павлоградвугілля»» ЦЗФ «Павлоградська» суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно з розпискою-повідомленням до заяви про призначення пенсії від 09.02.2023 за вх.№1029 позивачем долучались довідки про перейменування філії «ЦЗФ Павлоградська» №10 від 03.02.2023, що видана ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та довідка №06 від 03.02.2023, що видана ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с.33-34).

З огляду на викладене, з урахуванням наведених правових норм та встановлених обставин, суд вважає, що відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 08.02.1994 по 01.03.2002, з 04.12.2004 по 31.01.2006; з 01.02.2006 по 25.05.2008; з 26.05.2008 по 31.03.2011; з 01.04.2011 по 31.12.2012 та з 01.01.2013 по 27.01.2023 відповідач діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 вказані періоди її роботи.

Позовні вимоги в частині щодо зарахування до пільгового стажу періодів з 01.03.2002 по 24.02.2004 та з 25.02.2004 по 03.12.2004 не підлягають задоволенню, оскільки відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, у цей період позивачем не надано, а трудова книжка не містять.

Посилання позивача на довідку ОК-5 не враховують спірних відносин, оскільки така довідка не засвідчує зайнятість позивача у роботах із шкідливими і важкими умовами праці повний робочий день у вказані періоди.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як убачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем заяви позивача від 09.02.2023 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 16.02.2023 №68, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача у зарахуванні періодів роботи позивача з 08.02.1994 по 01.03.2002, з 04.12.2004 по 31.01.2006; з 01.02.2006 по 25.05.2008; з 26.05.2008 по 31.03.2011; з 01.04.2011 по 31.12.2012 та з 01.01.2013 по 27.01.2023 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та зобов`язано відповідача зарахувати вказані періоди роботи позивача до пільгового стажу.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на час звернення із заявою від 09.02.2023 про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку, мала необхідний страховий стаж, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку пільгового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду, зважаючи на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу (в тому числі пільгового), необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09.02.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9,72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) від 16.02.2023 № 68 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) періоди її роботи з 08.02.1994 по 01.03.2002, з 04.12.2004 по 31.01.2006; з 01.02.2006 по 25.05.2008; з 26.05.2008 по 31.03.2011; з 01.04.2011 по 31.12.2012 та з 01.01.2013 по 27.01.2023 до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова