Справа № 560/4660/23
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4660/23
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, в якому просить:

стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 1 046262,42 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі;

стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 10 000 моральної шкоди;

встановити судовий контроль за виконанням судового рішення - зобов`язати відповідача у двотижневий термін з дня ухвалення судом рішення подати звіт про виконання судового рішення у відповідності до ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу від 24 лютого 2021 №17-о/с позивач підлягав звільненню "у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та штатної чисельності і змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому" з 1 березня 2021 року.

В подальшому рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 було визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 24 лютого 2021 №17-о/с «Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад», в частині звільнення позивача з 01 березня 2021 року з посади слідчого третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

Суд поновив позивача на посаді слідчого третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з 01 березня 2021 року та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2021 по 21 вересня 2021 року.

Також суд допустив рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року були залишені без змін.

Позивач зазначає, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 560/3489/21 про поновлення позивача на посаді слідчого третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань залишається невиконаним, а тому у нього наявні правові підстави для застосування ст. 236 КЗпП України, а саме: оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення його на роботі в розмірі 1046262,42 гривень.

Ухвалою суду від 28 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 30 березня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача від 03.04.2023 про розгляд справи №560/4660/23 за правилами загального позовного провадження на підставі частини 5 статті 262 КАС України або розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін - відмовлено.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що згідно із змінами до законодавства, яке регулює діяльність Державного бюро розслідувань, які набрали чинності з 27.12.2019, ДБР набуло статусу державного правоохоронного органу. Указом Президента України від 05.02.2020 №41/2020 було затверджено нову організаційну структуру ДБР, а Наказом ДБР від 15.10.2020 №581 затверджено нову структуру та штатну чисельність ТУ ДБР у м. Хмельницькому.

Відповідач зазначає, що станом на сьогодні посада слідчого Державного бюро розслідувань відноситься до категорії посад рядового і начальницького складу, а не посад державної служби. Вважає, що виконання позивачем обов`язків за посадою слідчого відповідної категорії державної служби є неможливим, оскільки штатним розписом ТУ ДБР у м. Хмельницькому передбачена посада слідчого як посада рядового та начальницького складу, відтак поновлення позивача на посаді державної служби категорії В відповідно до нового штатного розпису є неможливим.

Додатково зазначає, що судове рішення про поновлення позивача на посаді станом на час розгляду справи не виконано, зокрема, у зв`язку з тривалістю судового процесу щодо зміни раніше встановленого способу і порядку виконання судового рішення у справі №560/3489/21, що фактично унеможливлює встановлення періоду затримки виконання згадуваного судового рішення.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій просив задоволити позовні вимоги. Вказав на наявність у нього права заявляти вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, спираючись на зміст статті 236 КЗпП України, за якою роботодавець, який не виконав рішення суду про поновлення на роботі, зобов`язаний сплатити такому працівникові його середній заробіток за весь час затримки.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 з 08.01.2019 був призначений на посаду слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому з випробувальним терміном.

Наказом ТУ ДБР у місті Хмельницькому від 24.02.2021 №17-о/с "Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад" передбачено припинити державну службу за ініціативою суб`єкта призначення та звільнити з посади з 01 березня 2021 року слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_1 .

У той же час рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі №560/3489/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 24 лютого 2021 №17-о/с «Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад» в частині звільнення з 01 березня 2021 року ОСОБА_1 з посади слідчого третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

Суд зобов`язав поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з 01 березня 2021 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2021 по 21 вересня 2021 року в сумі 387504 (триста вісімдесят сім тисяч п`ятсот чотири) гривні 60 к., вирішивши питання проведення необхідних утримань з заробітної плати відповідно до вимог закону.

Допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, подати звіт про виконання рішення суду протягом одного місяця з дати отримання повного тексту рішення.

Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року вирішено питання розподілу судових витрат. Заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн та заяву Територіального управління ДБР про зменшення розміру компенсації витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн за рахунок асигнувань Територіального управління ДБР. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року скасовано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Іншою постановою від 18 січня 2022 року Сьомий апеляційний адміністративний суд скасував додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та відмовив у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2022 скасовано постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року про скасування рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року та додаткового рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року залишено без змін.

03.02.2023 позивачу виданий виконавчий лист та 20.02.2023 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрите виконавче провадження ВП № 71078320 щодо виконання рішення суду.

У квітні 2023 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення по адміністративній справі №560/3489/21.

Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року у справі № 560/3489/21 суд відмовив у задоволенні заяви про встановлення, зміну способу або порядку виконання рішення суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України, встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до приписів статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць, а ч. 2 ст. 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймаючи рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз вищенаведених правових норм чинного законодавства, що регулює трудові правовідносини, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника, тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Встановлено, що ухвалюючи рішення від 21 вересня 2021 №560/3489/21 суд вирішив питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2021 по 21 вересня 2021 року в сумі 387504 (триста вісімдесят сім тисяч п`ятсот чотири) гривні 60 к., з вирішенням питання проведення необхідних утримань з заробітної плати відповідно до вимог закону.

Додатковим судовим рішення Хмельницького окружного адміністративного від 26 жовтня 2021 року у справі №560/3489/21 було викладено Абзац п`ятий резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року викласти у наступній редакції:

"Допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 60893 (шістдесят тисяч вісімсот дев`яносто три) гривні 58 коп."

Отже, судом першої інстанції було вирішено питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на роботі та виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 по справі № 560/3489/21 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконав, що останній не заперечує.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

За таких обставин, оскільки рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 по справі № 560/3489/21 в частині поновлення позивача на посаді не виконано, відтак згідно зі ст. 236 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді.

Суд звертає увагу на те, що Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). За правилами пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось 01 березня 2021 року, його середня заробітна плата повинна обчислюватись з виплат, отриманих позивачем за попередні два місяці роботи, а саме за січень-лютий 2021 року.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. За правилами підпункту "в" абзацу першого пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. ( постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 у справі №6-511цс16, постанова Верховного Суду 18 березня 2021 у справі №825/3399/14) Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 лютого 2019 у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні судового рішення.

Суд враховує, що у мотивувальній частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 у справі № 560/3489/21 було встановлено, що відповідно до Довідки Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, від 14.04.2021 №46 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 2767,89 грн.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України №3501-06/219 від 12.08.2020 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів за період з 21.09.2021 по 31.12.2021 року складає 71 дні.

Відповідно до листа Міністерства економіки України від 12 серпня 2021 року № 47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» кількість робочих днів у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 становить 249 днів.

Визначаючи кількість днів за період з 01.01.2023 по 29.05.2023 суд враховує розрахунок норм тривалості робочого часу за п`ятиденного робочого тижня із двома вихідними в суботу та неділю який становить 95 робочих дні, 41 вихідний день та 9 святкових дні.

Отже, час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 22.09.2021 по 29.05.2023 року становить 415 робочих днів ( з урахуванням роз`яснення Міністерства соціальної політики від 12 серпня 2020 №3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» та від 12 серпня 2021 року №47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік»).

Враховуючи вказане, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду становить 1148674,35 грн. (2767,89 грн. х 415 днів) без обрахування податків і зборів.

Суд ще раз звертає увагу на те, що відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.

Стосовно позовної вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди суд виходить з такого.

Стаття 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди визначені в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 56 постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 по справі №464/3789/17 зазначається, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. У той же час, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У п. 30 постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 по справі №580/1617/19 викладено правову позицію згідно з якою сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Виходячи з цього, саме позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди та надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до конкретних моральних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, позивач не надав належні докази заподіяння йому такого рівня моральних або фізичних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача, які можливо оцінити в розмірі, заявленому у позові. Також не доведений причинний зв`язок між протиправними діями/ бездіяльністю відповідача, його виною та тим розміром моральної шкоди, яку просить стягнути позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2019 по справі №159/1257/18 та від 12 березня 2020 по справі №159/751/17.

Враховуючи вказане, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання про встановлення контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду. Крім цього, враховуючи обставини цієї справи у суду не має підстав вважати, що суб`єкт владних повноважень буде порушувати закон не виконуючи рішення суду, а тому, у задоволенні клопотання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання цього судового рішення слід відмовити.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку виконання рішення суду від 21 вересня 2021 року у справі №560/3489/21 за період з 22 вересня 2021 року по 29 травня 2023 року в сумі 1148674 (один мільйон сто сорок вісім тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 35 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому (вул. Юхима Сіцінського, буд. 12, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 42335958)

Головуючий суддя П.І. Салюк