Справа № 160/4976/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2023 року Справа № 160/4976/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
15.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ» (далі - ТОВ «НВЕКТЕХ», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Київської митниці (далі - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 01.02.2023 № UА100130/2023/000001/2.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4976/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ» зареєстроване 12.12.2018, про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію юридичної особи за ідентифікаційним кодом 42698717; основний вид діяльності за КВЕД: 26.40 Виробництво електронної апаратури побутового призначення для приймання, записування та відтворювання звуку й зображення.
01.01.2020 між компанією «SHENZHEN PARD TECHNOLOGY CO., LTD» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ» (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт №02/Ukr-20 від 01.01.2020 (а.с.40-44), предметом якого (п.1.1. Контракту) продавець зобов`язується поставити покупцю електрообладнання, надалі «Обладнання», в терміни та на умовах, зазначені в цьому Контракті, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Обладнання в сумі, в кількості й в терміни, зазначені в цьому Контракті.
Згідно із п.1.2. Контракту комплектація Обладнання, що поставляється, зазначається в Додатках, що є невід`ємною частиною даного Контракту (надалі - «Додатки»).
Відповідно до п.2.1., п.2.2. Контракту кількість обладнання, що поставляється по даному Контракту - 3100 шт. Технічні дані та характеристики Обладнання повинні відповідати технічним даним й характеристикам, вказаним в технічній документації завода-виробника.
Покупець здійснює оплату Обладнання згідно з інвойсом, виставленим продавцем (п.4.3. Контракту).
Відповідно до п.4.4. Контракту платежі здійснюються наступним чином: 100% передплата на розрахунковий рахунок продавця на протязі 15 днів з моменту підписання даного Контракту сторонами та виставлення інвойса продавцем на визначену партію Обладнання.
Згідно з п.5.1. Контракту поставка Обладнання здійснюється на умовах СІР - Київ (Україна) FСА Китай, у відповідності з правилами INCOTERMS-2010, умови поставки згідно інвойсу. Поставка окремими партіями дозволяється (п.5.5. Контракту).
За змістом п.8.1. Контракту сторони повністю або частково звільняються від зобов`язань по Контракту, якщо це стало наслідком обставин непереборної сили, в тому числі, але не тільки: пожежа, паводок, землетрус, військові дії, забастовки, а також державні й урядові розпорядження і т.і., при умові, що дані обставини прямо впливали на виконання даного Контракту. В такому випадку термін виконання зобов`язань може бути продовжений на термін дії таких обставин.
Додатком №1 до контракту № 02/Ukr-20 від 01.01.2020 (а.с.45-46) сторонами Контракту погоджено поставку наступного товару (всього 3100 штук):
1. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу SA-25, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць;
2. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу SA-35, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць;
3. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу SA-45, 2020 року випуску, у кількості 250 одиниць;
4. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу SA-25LRF, 2020 року випуску, у кількості 250 одиниць;
5. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу SA-35LRF, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць;
6. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу SA-45LRF, 2020 року випуску, у кількості 100 одиниць;
7. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу Hunt pro-35LRF, 2020 року випуску, у кількості 50 одиниць;
8. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу Hunt pro-35, 2020 року випуску, у кількості 50 одиниць;
9. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу NV-019, 2020 року випуску, у кількості 100 одиниць;
10. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу NV-008P, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць;
11. Приціл для мисливської зброї/sight for hunting weapons типу NV-008P-LRF, 2020 року випуску, у кількості 100 одиниць;
12. Цифровий пред об`єктивний пристрій/The thermal imaging sight of the objective device типу NV-007A, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць;
13. Тепловізорний монокуляр/Thermal imaging monocular типу Camera-G19, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць;
14 Тепловізорний монокуляр/Thermal imaging monocular типу Camera-G35, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць;
15. Тепловізорний монокуляр/Thermal imaging monocular типу Camera-G19LRF, 2020 року випуску, у кількості 100 одиниць;
16. Тепловізорний монокуляр/Thermal imaging monocular типу Camera-G35LRF, 2020 року випуску, у кількості 200 одиниць.
13.01.2022 між компанією «SHENZHEN PARD TECHNOLOGY CO., LTD» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ» (покупець) укладено Додаток №2 до Контракту № 02/Ukr-20 від 01.01.2020 (а.с. 47), згідно з яким домовлено статтю 5 «Умови поставки» Контракту викласти в наступній редакції: « 5.1. Поставка Обладнання здійснюється на умовах СІР - Київ (Україна) або FCA Китай або FCA Гонконг, у відповідності з правилами INCOTERMS-2010, умови поставки згідно інвойсу. Вартість додаткових витрат при обраних умовах поставки включена у ціну товару згідно інвойсу».
Згідно з інвойсом від 24.05.2022 № PLD1892 умови поставки по Контракту № 02/Ukr-20 - FCA Hong Kong INCOTERMS-2010 (а.с. 48).
08.07.2022 на виконання умов зовнішньоекономічного контракту № 02/Ukr-20 від 01.01.2020, Додатку №1 до нього, інвойсу №PLD1892 від 24.05.2022 компанією SHENZHEN PARD TECHNOLOGY CO., LTD на адресу позивача через митний кордон України з території Республіки Польща переміщено товари марки «PARD»: «цифрові предоб`єктивні пристрої; цифрові приціли для встановлення на мисливську зброю; частини камер відеоспостереження», загальною вагою брутто 99 кг, нетто - 94,3 кг, вартістю 9 130 доларів США.
З метою митного оформлення товару Товариством з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ», керуючись послугами митного брокера, подано МД типу ІМ 40 ЕА №UA100130/2022/282402.
У процесі митного оформлення товару відповідачем зроблений висновок, що у поданій митній декларації декларантом не заявлено за встановленою формою точні та достовірні відомості (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
1. Поставка товару здійснюється згідно з контрактом від 01.01.2020 № 02/Ukr-20, укладеного з підприємством «SHENZHEN PARD TECHNOLOGY СО.. LTD» Китай. Згідно з інвойсом від 24.05.2022 № PLD1892 товар постачається на умовах FCA Hong Kong (згідно з даними у графи 20 митної декларації зазначено умови поставки FCA ShenZhen). Вказано місце поставки не вказано у жодному документі. Відстань між Hong Kong та ShenZhen становить 178 км, що впливає на вартість транспортних витрат та числові значення складових митної вартості товарів відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 54 Кодексу).
2. Згідно з рахунком-фактурою від 24.05.2022 № PLD1892 товар постачається на умовах FCA Hong Kong. В контракті від 01.01.2020 № 02/Ukr-20 зазначено умови поставки FCA Китай, а у безпосередньо у МД вказано FCA ShenZhen. Таким чином, надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (частина 3 статті 53 Кодексу).
4. Відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу одним із основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Згідно з п. 4.4 контракту від 01.01.2020 № 02/Ukr-20 платежі здійснюються наступним чином: 100% передплата на протязі 15 днів з моменту підписання контракту сторонами та виставлення інвойсу продавцем на визначену партію обладнання та згідно з п. 5.2 контракту термін відвантаження обладнання - на протязі 40 робочих днів з моменту отримання 100% передплати за товар. Інвойс № PLD1892 виписаний 24.05.2022. Банківський документ щодо здійснення оплати не наданий.
Враховуючи зазначене та керуючись положенням частини 2, 3 статті 53 та частини 5 статті 54 Митного кодексу, декларанту запропоновано надати до митного органу наступні документи:
1) рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
2) банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
4) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (п.4.4 контракту від 01.01.2020 № 02/Ukr-20 передбачена попередня оплата за товар);
5) документи, що можуть ідентифікувати особу, що забезпечила перевезення та на користь якої здійснюється оплата за такі перевезення (договір стосовно перевезення, заявки до договору перевезення, що містять відомості стосовно вартості перевезення та є невід`ємною частиною договору (рахунки, накладні, тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування ФОП ОСОБА_2 );
6) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
8) копію митної декларації країни відправлення з перекладом (країна відправлення Китай);
9) виписку з бухгалтерської документації;
10) висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями;
11) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).
30.01.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ» подано до відповідача заяву №1, в якій позивач просив надати дозвіл на внесення змін до митної декларації №UA100130/2023/700313, у графі 20 «Умови поставки» з «FCA CN ShenZhen» на «FCA HK Hong Kong», у зв`язку із технічною помилкою.
До заяви декларантом було додано Додаток №2 від 13.01.2022 до зовнішньоекономічного контракту, згідно з яким пункт 5.1 зовнішньоекономічного контракту викладено в новій редакції, у відповідності до якої поставки товару здійснюються на умовах, крім передбачених попередньою редакцією CIP Київ (Україна) та FCA Китай , також на умовах FCA Hong Kong.
Враховуючи, що декларантом усі документи, які вимагались митницею не надано, а надані не усувають виявлених розбіжностей, митним органом зроблено висновок, що декларантом не надано документів, які спростовують наведені у запиті розбіжності щодо складових митної вартості, декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки FCA ShenZhen витрат, пов`язаних з транспортуванням товарів до митного кордону України, тому заявлена до митного оформлення митна вартість імпортованого товару не може бути визнана.
За неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, відповідачем прийнято оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів № UА100130/2023/000001/2 від 01.02.2023, за яким заявлена митна вартість товарів скоригована митним органом за другорядним методом визначення митної вартості відповідно до статті 59 Кодексу із застереженням щодо умов застосування методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, відповідно до статті 61 Митного кодексу України, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товарів:
2) митна вартість товару № 2 за артикулом PARD NV007V-16 визначена на підставі митної декларації від 27.06.2022 № UA250140/2022/046086 (305,00 EUR/шт. (329,63 USD/шт. за крос-курсом USD/EUR) на умовах поставки FCA) на рівні 337,49 USD/шт. (яка розрахована як ціна товару 329,63 USD/шт. на умовах поставки FCA з додаванням транспортних витрат 7,86 USD за одиницю товару).
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина друга статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року).
Згідно із частиною першою статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 Митного кодексу України).
Згідно з частинами першою, другою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За змістом частини четвертої статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 Митного кодексу України).
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 Митного кодексу України).
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до положень частини другої, третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Приписами частини першої статті 337 Митного кодексу України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно пунктом 1 частини четвертої статті 54 цього Кодексу митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до положень частин другої - восьмої статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 в адміністративній справі №803/667/17.
За таких обставин, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі №21-127а15, яке враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Підставою для здійснення коригування митної вартості товарів в сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) стали висновки митного органу про те, що декларантом не усунено виявлених під митного оформлення розбіжностей, не надано всіх документів, які вимагались митним органом (документи, що можуть містити відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника, копію митної декларації країни відправлення, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями), не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки FCA ShenZhen витрат, пов`язаних з транспортуванням товарів до митного кордону України, тому заявлена до митного оформлення митна вартість імпортованого товару не може бути визнана, про що зазначено в оскаржуваному рішення та у відзиві.
Однак, викладені у графі 33 рішення зауваження є безпідставними та їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для витребування додаткових документів.
Суд звертає увагу, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом з цим, відповідачем не доведено ані у рішенні, що оскаржується, ані у відзиві на позовну заяву, що подані позивачем до митного оформлення документи, в тому числі на підтвердження транспортних витрат, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Доводи митного органу в якості підстави для витребування додаткових документів та наявності розбіжностей у поданих документах щодо умов поставки про те, що в Контракті від 01.01.2020 № 02/Ukr-20 зазначено умови поставки FCA Китай, згідно з інвойсом від 24.05.2022 № PLD1892 товар постачається на умовах FCA Hong Kong, а безпосередньо у МД вказано FCA ShenZhen, не враховуються судом з наступного.
Згідно з п.5.1. Контракту № 02/Ukr-20 від 01.01.2020 (а.с.41) поставка Обладнання здійснюється на умовах СІР - Київ (Україна) FСА Китай, у відповідності з правилами INCOTERMS-2010, умови поставки згідно інвойсу.
13.01.2022 сторонами укладено Додаток №2 до Контракту № 02/Ukr-20 від 01.01.2020 (а.с. 47), згідно з яким домовлено статтю 5 «Умови поставки» Контракту викласти в наступній редакції: « 5.1. Поставка Обладнання здійснюється на умовах СІР - Київ (Україна) або FCA Китай або FCA Гонконг, у відповідності з правилами INCOTERMS-2010, умови поставки згідно інвойсу. Вартість додаткових витрат при обраних умовах поставки включена у ціну товару згідно інвойсу».
Згідно з інвойсом від 24.05.2022 № PLD1892 сторонами визначено умови поставки по Контракту № 02/Ukr-20 - FCA Hong Kong INCOTERMS-2010 (а.с. 48).
За змістом частини 1-2 статті 269 Митного кодексу України відповідно до положень цієї статті за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу митний орган зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.
Внесення змін до митної декларації, прийнятої митним органом, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.
Матеріалами справи підтверджено, що не заперечено відповідачем, що виявивши технічну помилку при заповнення МД, позивачем 30.01.2023 було подано до відповідача заяву №1 (а.с.50), в якій просив надати дозвіл на внесення змін до митної декларації №UA100130/2023/700313 у графі 20 «Умови поставки» з «FCA CN ShenZhen» на «FCA HK Hong Kong», долучивши Додаток №2 від 13.01.2022 до Контракту.
Однак, розгляд відповідачем вказаної заяви матеріали справи не містять, відсутні і докази письмового або в електронному вигляді повідомлення декларанта про причини і або підстави відмови у внесенні змін, водночас, в оскаржуваному рішенні, перераховуючи надані декларантом додаткові документи, відповідачем вказано про Додаток № 2 від 13.01.2022 до Контракту № 02/Ukr-20 від 01.01.2020.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що відповідач маючи станом на час митного оформлення інформацію про допущену декларантом помилку в заповненні митної декларації та про його намагання її виправити, з урахуванням поданих додаткових документів, не врахував даний факт при прийнятті оскаржуваного рішення, надалі стверджуючи про виявлені розбіжності у поданих документах щодо умов поставки, тим самим діяв протиправно. Обґрунтувань відповідному не містить і відзив на позовну заяву.
З огляду на викладені обставини, зауваження митного органу щодо розбіжностей у товаросупровідних документах щодо умов поставки безпідставні та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
18.12.2020 між компанією ТОВ «Консольлайн» (експедитор) та ТОВ «НВЕКТЕХ» (клієнт) укладено Договір транспортно-експедиторського обслуговування №ТЕО 42698717 (а.с.55-63), предметом якого (п.1.1. Договору) є організація експедитором за рахунок клієнта транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиторських послуг клієнтові за погодженням сторін, які передбачені та/або не передбачені, але не забороняються чинним міжнародним законодавством та чинним законодавством України.
Згідно п.2.1.1. Договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта організовувати перевезення його вантажів на умовах, узгоджених сторонами, а також надавати інші послуги клієнтові за погодженням сторін. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені та за рахунок клієнта договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання, терміналами, та іншими організаціями, уповноваженими надати відповідні послуги. Документом, що підтверджує наявність і зміст такого договору з транспортними організаціями, являється транспортний документ (накладна) - коносамент (B/L), автомобільна транспортна накладна (CMR, ТТН), авіаційна вантажна накладна (AWB).
Відповідно до п.2.2.1 Договору експедитор має право укладати від свого імені договори та інші угоди з транспортними, експедиторськими та ін. організаціями для виконання своїх зобов`язань за цим договором.
08.05.2020 між ТОВ «Консольлайн» (експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (перевізник) укладено договір надання послуг з перевезень вантажів №080520-1 (а.с. 64-69), предметом якого є (п.1.1. Договору) регулювання відносин сторін, що виникають в процесі надання транспортно-експедиторських послуг, які полягають у плануванні. організації, здійсненні та забезпеченні перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів клієнтів експедитора автомобільним транспортом по території України та/або на території іноземних держав. Данин договір також регулює умови та порядок розрахунків між сторонами за належно надані відповідно до умов даного договору послуги.
Сторони погодили, що на умовах даного Договору та погодженої сторонами заявки, перевізник зобов`язується прийняти вантаж до перевезення та доставити його непошкодженим до пункту призначення в обумовлений сторонами строк, видати його уповноваженій на отримання вантажу особі (вантажоодержувачу), а експедитор зобов`язується оплатити вартість його перевезення і інші передбачені даним договором платежі (п.1.2. Договору).
Відповідно до п.1.3. Договору перевізник на умовах даного договору може надавати транспортно-експедиційні послуги та фактично може виступати експедитором, тобто надавати послуги з організації перевезення експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів по території України та/або за її межами, якщо перевезення здійснюється залученими ним сторонніми перевізниками. При цьому в CMR, ТТН в графі перевізник, має бути зазначена особа фактичного перевізника, що не є стороною даного договору. При цьому перевізник несе відповідальність за фактичне виконання перевезення сторонньою особою як за свої власні дії.
01.01.2022 між ФОП ОСОБА_3 (експедитор) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено Договір №01/01 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом (а.с. 70-73), предметом якого (пункт 1.1) виконавець (перевізник або його довірена особа) доручає експедитору за винагороду здійснювати пошук і підбір вантажовласників (замовників або їхніх довірених осіб), з метою забезпечення вантажами транспортних засобів виконавця для транспортування їх в міжнародному та міжміському сполученні.
Відповідно до пункту 1.2 цього Договору експедитор, діючи за дорученням виконавця в межах даного договору надає послуги по пошуку і підбору вантажовласників чи їхніх довірених осіб, тобто організовує перевезення вантажним транспортом відповідно до вимог чинного законодавства України, Правил перевезення вантажів, Міжнародних Конвенцій і Угод в галузі міжнародних перевезень та інших законодавчих та нормативних актів, що регулюють правовідносини в галузі перевезень вантажів в межах України та в міжнародному сполученні.
Отже, за умовами Договору №ТЕО 42698717 від 18.12.2020 передбачено право експедитора (ТОВ «Консольлайн») укладати від свого імені договори та інші угоди з транспортними, експедиторськими та іншими організаціями для виконання своїх зобов`язань за цим договором.
За таких обставин, організовуючи автомобільне перевезення шляхом залучення іншого перевізника ТОВ «Консольлайн» діяло в межах договору, укладеного з позивачем. При цьому, умовами договору №080520-1 від 08.05.2020, укладеного між ТОВ «Консольлайн» (експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (перевізник) узгоджено, що останній як перевізник на умовах даного договору може надавати транспортно-експедиційні послуги та фактично може виступати експедитором, тобто надавати послуги з організації перевезення експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів по території України та/або за її межами, якщо перевезення здійснюється залученими ним сторонніми перевізниками. При цьому, за змістом пункту 1.3. договору №080520-1 від 08.05.2020 в CMR, ТТН в графі перевізник має бути зазначена особа фактичного перевізника, що не є стороною даного договору.
З огляду на викладене, судом встановлено, що ніяких договірних стосунків позивача з ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) в рамках договору №ТЕО 42698717 від 18.12.2020 не має, у зв`язку з чим надання будь-якого документального підтвердження їх відносин було неможливе.
Крім того, графа 44 МД містить інформацію про договір надання послуг з перевезення вантажів від 18.05.2020 № 080520 між ТОВ «Консольлайн» та ФОП ОСОБА_3 та про договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.01.2022 № 01/01 між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 .
Отримання вказаних документів від декларанта під час митного оформлення товару з метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової відповідачем не заперечується, проте причин їх не врахуванням митним органом при прийнятті оспорюваного рішення відповідачем не зазначено, відзив не містить.
За таких обставин, з урахуванням наданих до митного оформлення документів у митного органу було достатньо відомостей на підтвердження транспортної складової, зауваження митного органу щодо невідповідностей даних рахунку від 05.07.2022 № 1390 на оплату транспортних послуг від ТОВ «Консольлайн» відомостям в автотранспортній накладній, як і зауваження про не узгодженість рахунку №1390 з платіжним дорученням №378 від 05.07.2023, цілком безпідставні та необґрунтовані.
Щодо зауважень митного органу про ненадання позивачем банківського документу щодо оплати товару згідно з пунктом 4.4. Контракту від 01.01.2020 № 02/Ukr-20, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №804/4680/16, від
Уявлення митного органу щодо проміжку часу для внесення передоплати може не збігатися з домовленостями господарюючих суб`єктів, а питання оплати вирішуються сторонами на вільній основі, з урахуванням власних ризиків та можливостей.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 у справі №815/4132/17.
Авіанакладна (Air Waybill) - документ, що підтверджує наявність договору між вантажовідправником і перевізником (авіалінією або агентом авіакомпанії) про перевезення вантажу по авіалініям перевізника. Авіанакладна виписується вантажовідправником або його агентом.
Існує 2 види авіанакладних - основна MAWB (Master Air Waybill) і домашня HAWB (House Air Waybill). MAWB (основна або зовнішня накладна) носить порядковий номер з префіксом авіакомпанії і призначається самою авіакомпанією. HAWB - (домашня або внутрішня накладна) носить порядковий номер, який призначає сам агент. У даній накладній вказується вся інформація про відправника та одержувача згідно з прикладеному інвойсу.
Отже, авіа накладна MAWB (Master Air Waybill), на відсутність якої вказує відповідач, не містить інформації про окремі вантажі та інформації, більшої за обсягом та конкретніше, ніж та, яка вказується в авіа накладній HAWB (House Air Waybill), у якій вказується вся інформація згідно з прикладеному інвойсу.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечено відповідачем, що до митного оформлення позивачем надавалась авіанакладна HAWB від 27.06.2022 №176-50138303 та інвойс від 24.05.2022 №PLD1892.
Суд повторно зазначає, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає з певних підстав, водночас відповідачем у спірному випадку не обґрунтовано, які з наданих документів містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не зазначено, яким чином відсутність MAWB176-50138303 може вплинути на правильність визначення декларантом митної вартості.
Щодо не надання митної декларації країни відправлення, суд зазначає наступне.
Копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, частина 5 статті 53 Митного кодексу України прямо забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
В процесі митного контролю відповідачем не наведено обґрунтувань вимоги про надання митної декларації країни відправлення і які саме виявлені розбіжності у наданих документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.
Верховним Судом з аналогічних правовідносин було сформовано правову позицію, висловлену ним у постанові від 19 березня 2019 року у справі №810/4116/17, відповідно до якої ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.
Твердження митниці про ненадання каталогів, специфікацій, прайс-листів виробника товару також є необґрунтованим.
Згідно з частиною 3 ст. 53 МКУ надання додаткових документів на вимогу митниці не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги митниці є наявність додаткових документів у підприємства. Крім того, відповідно до частини 2 ст. 53 МКУ каталоги виробника, прайс-листи не відноситься до документів, які повинні надаватись декларантом для підтвердження митної вартості товарів, тому вимога митниці про їх надання протирічить означеній правовій нормі.
Щодо інших запитуваних митницею під час проведення консультації додаткових документів, суд вважає за необхідне зазначити, що виписки з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями в силу положень частини 3 статті 53 Митного кодексу України також є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Проте, митним органом у повідомленні про необхідність надання додаткових документів жодним чином не обґрунтовано та які саме розбіжності можуть усунути саме вказані запитувані митним органом документи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що по суті вказані митним органом зауваження в оскаржуваному рішенні носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товарів.
Зазначені митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауваження та невідповідності, які стали підставою прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості, що свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Крім цього, у рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, відсутні пояснення щодо зроблених коригувань.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно із пунктом 2.1. Наказу Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Однак, як вбачається з рішення про коригування митної вартості, у ньому міститься лише посилання на раніше оформлені митні декларації, їх реєстраційний номер та ціну товару, за якою здійснено митне оформлення. При цьому, не зазначено загальну кількість партії раніше оформленого товару, не наведені повні технічні характеристики товару (зокрема, назви моделі, комплектацію), що має значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлювалась, виходячи насамперед з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару на підставі лише відомостей про дату раніше оформленої ЕМД та її реєстраційного номеру з ціною товару не можлива.
Поряд з цим, обставина наявності в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.
Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 справа №815/6827/17, від 22.04.2019 справа № 815/6242/17, від 07.08.2018 справа №815/3400/17.
За таких обставин, суд вважає, що надані позивачем до митного оформлення документи повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч, невідповідностей або розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, подані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену позивачем митну вартість та її складові частини, відомості про визначення митної вартості в цих документах є базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, достатність яких не спростована відповідачем, а тому вказані відповідачем в оспорюваному рішенні обставини не можуть бути підставами для коригування такої митної вартості.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, рішення про коригування митної вартості товарів від 01.02.2023 № UА100130/2023/000001/2 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем не доведено належними доказами правомірності рішення, що оскаржується.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Позивачем при звернення до суду на підтвердження сплати судового збору до позовної заяви долучено платіжне доручення №5 від 02.03.2023 на суму 6096,98грн.
Відповідно до інформаційної довідки Відділу аналітики та судової статистики Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 №1165 платіжне доручення АТ «ОТП Банк» від 02.03.2023 №5 прикріплене та обліковується в КП «ДСС» за адміністративною справою №160/4452/23 , яка перебуває в провадженні судді Рябчук О.С.
Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідно до платіжного доручення №5 від 02.03.2023 судовий збір рахується саме у справі №160/4452/23 і саме за цією справою воно прикріплене та обліковується у КП «ДСС», і може бути в подальшому використане позивачем для повернення сплаченого відповідно до нього судового збору в порядку приписів п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», вважати таке платіжне доручення належним підтвердженням сплати судового збору за подання позовної заяви у справі, що розглядається, неможливо.
За таких обставин, судовий збір у цій справі позивачем не сплачено.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи зазначене, з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 6096,98грн. в рахунок державного бюджету та стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 6096,98грн.
Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із частиною першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частини дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.
Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.
Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
Позовна заява від імені позивача подана та підписана адвокатом Зудіновим Олегом Олексійовичем.
Судом досліджено надані докази та встановлено наступне.
Відповідно до п.1.1. умов Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №03/23/42698717 від 01.03.2023, укладеного між адвокатським бюро «Олег Зудінов та Партнери» в особі власника - адвоката Зудінова Олега Олексійовича, і Товариством з обмеженою відповідальністю «НВЕКТЕХ», в особі директора Аносова Юрія Вікторовича, Бюро надає Клієнту професійну правничу (правову) допомогу у вигляді складання процесуальних документів та представництва з питань оскарження в адміністративних судах рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 01.02.2023 № UA100130/2023/000001/2.
Відповідно до п.2.1. Договору на виконання письмових та/або усних доручень Клієнта Бюро: звертається з адвокатськими запитами, в т.ч. щодо отримання копій документів та інших матеріалів, включаючи документи та матеріали, що містять конфіденційну Інформацію стосовно Клієнта та його зовнішньоекономічних операцій та переміщуваних через митний кордон України товарів і транспортних засобів; складає відповідні документи (готує проекти таких документів) згідно вимог діючого законодавства; представляє інтереси Клієнта перед митними органами та в судах всіх інстанцій та юрисдикцій; вчиняє інші дії, необхідні для виконання доручення за цим Договором.
Бюро надає професійну правничу (правову) допомогу згідно умов даного Договору у робочий час. Під робочим часом при виконанні даного договору Сторони розуміють час: з 9-00 години до 18-00 години у робочі дні, визначені згідно з законодавством України (п. 2.3. Договору).
Фактичні витрати на відрядження, транспортні витрати, проживання в готелі, добові, поштові витрати, витрати на оплату судового збору, витрати на оплату послуг перекладачів та експертів тощо, пов`язані з предметом даного Договору, оплачуються Клієнтом окремо.
З урахуванням способу обчислення гонорару акти прийому-передачі правової допомоги (виконаних робіт) за взаємною згодою Сторін можуть не складатися, а належним підтвердженням надання передбаченої цим Договором допомоги є матеріали відповідної адміністративної справи.
Гонорар з цим Договором має бути сплачений Клієнтом авансом на підставі отриманого від Бюро рахунку. За домовленістю сторін допускається відстрочення платежу, про що зазначається в рахунку.
02.03.2023 ТОВ «НВЕКТЕХ» сплачено правничої допомоги згідно з договором від 01.03.2023 №03/23/42698717 щодо оскарження в суді першої інстанції рішення Київської митниці (платіжне доручення АТ «ОТП Банк» від 02.03.2023 №4).
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у даній адміністративній справі, судом враховано, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності відповідно до вимог п.10 ч.6 ст.12 КАС України, а також на наявність усталеної практики з вирішення цієї категорії спорів.
Справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). У судових засіданнях адвокат участі не брав.
Пунктом п.4.5. Договору встановлено, що гонорар має бути сплачений Клієнтом на підставі отриманого від Бюро рахунку.
Однак, таких документів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем не надано.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид правової послуги та витрачений час.
Однак, жодних розрахунків наданої правової допомоги (вид послуги, витрати часу) у справі, що розглядається, не надано.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що заявлені до відшкодування витрати є фактичними, а їх розмір обґрунтованим, тому у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правничу допомогу слід відмовити.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволені клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова