Справа № 420/994/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/994/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., секретаря Перебийніс Н.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Чапуріної С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому (з урахуваннями уточненої позовної заяви від 27.02.2023) просить:

- визнати протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.01.2023 № 50 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ,

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2022 за № 10712 про призначення пенсії за вислугу років та вирішити питання щодо підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 у період з 16.02.1996 по 17.09.1997, з 08.09.2000 по 31.12.2001 на посаді докера-механізатора приватного підприємства "Виробничий комплекс перезавантажувальний "Бруклін-Київ", період роботи з 28.02.1990 по 01.07.1993 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. "г" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення - 26.12.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні,

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою суду від 26.01.2023 відкрито загальне позовне провадження, залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, призначено підготовче засідання на 01.03.2023 о 10 год. 30 хвил., від відповідача витребувані додаткові докази.

Ухвалою від 27.04.2023 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 18.05.2023 на 10 год. 30 хвил.

18.05.2023 позивач та його представник прибули в судове засідання, позовні вимоги підтримали.

Представники відповідача та третьої особи не прибули, про день і час розгляду справи були повідомлені завчасно .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №50 від 02.01.2023 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. В своєму рішенні відповідач зазначив, що згідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , ст.ст. 7, 55 Закону "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, що дає право на цей вид пенсії. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника становить 36 років 02 місяців 08 днів, спеціальний стаж роботи станом на 10.10.2017 становить 18 років 07 місяців 19 днів. а необхідно спеціального стажу не менше 20 років. До зашгального страхового стажу не зарахований період роботи з 28.02.1990 по 01.07.1993 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, що вносило запис про прийняття. трудова книжка надана не в повному обсязі (сторінки 6-7 відсутні), запис про зміну назву підприємства відсутній. До страхового стажу роботи відповідачем не зараховані періоди роботи з 09.01.1996 по 15.02.1996 на посаді учня докера-механізатора, з 18.09.1997 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 07.09.2000 на посаді стивідора з посиланням на те, що розділом XIV-1 Закону № 1058-ІV посади учня докера-механізатора та стивідора не передбачені. З даним рішенням позивач не згодний, вважає його протиправним та таким, що обмежує реалізацію конституційного права ОСОБА_1 на соціальний захист та право на пенсійне забезпечення. Рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято необґрунтовано, тому що позивач має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років за п. "г" ст. 55 Закону "Про пенсійне забезпечення", загальний та спеціальний стаж підтверджується відомостями трудової книжки, архівними довідками, актом від 15.11.2022 № 1500-1002-1 перевірки достовірності та обгрунтованості видачі довідки для призначення пенсії, складеного спеціалістом ПФУ. Стаж докера механізатора в морському порту за довідкою ТОВ "Бруклін-Київ" станом на 25.10.2022 становить 24 роки 1 місяць 29 днів. Рішенням Комісії від 29.11.2022 за протоколом №11-2 при ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області підтверджено ОСОБА_1 право у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 16.02.1996 по 17.09.1997, з 08.09.2000 по 31.12.2001 на посаді докера-механізатора.

Таким чином, позивач має пенсійний вік 55 років, загальний стаж 39 років 3 місяці 9 днів, стаж докером-механізатором 24 роки 1 місяць 9 днів, тому має право на пенсію за вислугою років за п. "г" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач вважає, що відповідач перед тим, як приймати рішення про відмову ГУ ПФУ в Донецькій області №50 від 02.01.2023 року у призначенні пенсії за вислугу років зобов`язаний був звернутися до ОСОБА_1 з вимогою щодо надання додаткових документів, з роз`ясненням, які документи необхідно надати додатково, або звернутися з запитом до відповідного підприємства щодо невідповідності назви підприємства у записі трудової книжки про звільнення та прийняття на роботу. Однак відповідачем цього здійснено не було. Також позивач вважає, що він не несе відповідальність за правильність введення трудових книжок. Період роботи з 28.02.1990 по 01.07.1993 підлягає зарахуванню до загального стажу, тому як він працював за трудовим контрактом. Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Відповідно до записів трудової книжки позивач працював слюсарем на Одеському цукрорафінірованому заводі ім. 26 з`їзду КПРС з 15.12.1988 по 27.02.1990, був звільнений за власним бажанням. 28.02.1990 був прийнятий у госпрозрахункове підприємство Одеського міжобласного філіалу УРО ВТПО "Союзтеатр" електромонтажником 3 розряду, 01.02.1991 звільнений за переведенням до ХРПТМП "Титан" . В ХРПТМП "Титан" був прийнятий 04.02.1991, звільнений за власним бажанням 09.09.1991. В подальшому 10.09.1991 прийнятий у торгове об`єднання "Торгмортранс" ЧМП на посаду вантажника в магазин №27 бази-магазину плавскладу №25. В трудовій книжці є запис про те, що згідно наказу Торгового обєднання "Торгмортранс" ЧМП №14 от 09.02.1993 магазин-база плавскладу №25 перетворена у "Торгово-орендний магазин-базу плавскладу ЧМП с правами юридическої особи. 01.07.1993 звільнений за скороченням штату за ст. 40 п.1 КЗпП України..

Порядком № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис у разі подання заяви через веб-портал таке повідомлення надсилається особі через - електронний кабінет користувача веб-порталу). Якщо вони будуть подані не .пізніше трьох місяців із "дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення.

Також Порядком передбачено, що орган., що призначає пенсію, надає роз`яснення особі з питань призначення та виплати пенсій. Відповідач порушив вимоги ч.2 п. 11, п. 13 ст. 64 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не надавши роз`яснення щодо порядку призначення пенсії за вислугу років. Відповідач в своєму рішенні про відмову №50 від 02.01.2023 у призначенні пенсії за вислугу років зазначив, що однією з підстав такої відмови є той факт, що заявник продовжує працювати на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років. Однак в рішенні відповідач не вказує, що необхідно здійснити позивачу, які необхідно ще додати додаткові документи, щоб він мав право на призначення пенсії за вислугу років, при яких умовах позивач має право знову звернутися до пенсійного фонду з заявою про право на призначення пенсії за вислугу років. Позивач звернувся до відповідача з заявою на призначення пенсії за вислугу років будучи працюючим, тому як він турбувався, що якщо він звільніться з роботи, а пенсійний фонд відмовить у призначенні пенсії, то позивача вже на роботу можуть не прийняти, посилаючись на його похилої вік та стан здоров`я. В умовах військового положення на території України дуже важно знайти роботу, для осіб похилого вику. Позивач будучи працюючим при наявності віку 55 років звернувся до пенсійного фонду з метою дізнатися, чи має він право на пенсію за вислугу років чи ні, тому як він вважає що необхідний рік та стаж праці, у тому числі спеціальний стаж на день звернення він вже мав. Натомість суперечливий зміст рішення про відмову у призначенні пенсії не дає можливості зрозуміти при яких умовах позивач буде мати право на такий вид пенсії.

27.02.2023 від відповідача надійшов відзив на первісну позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач посилається на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення від 02.01.2023 за №50 про відмову в призначенні пенсії. Згідно пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України від 03.11.2017 №2148^11 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення". Відповідно Закону України від 03.11.2017 року № 2148-УП "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери -механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення 55 років при загальному стажі роботи станом на 10.10.2017 року не менше 26 років 06 місяців, з них не менше 20 років на зазначеній роботі для чоловіків.

Згідно статті 7 Законом України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, що дає право на цей вид пенсії. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звертає увагу суду, що на дату подання заяви про призначення пенсії позивач продовжує працювати за професією, що дає право на призначення пенсії згідно пункту "г" ст. 55 Закону України №1788. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника становить 36 років 02 місяці 08 днів, спеціальний стаж роботи становить 18 років 07 місяців 19 днів. До страхового стажу не зарахований період роботи з 28.02.1990 року по 01.07.1993 року згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, що вносило запис про прийняття. Трудова надана не в повному обсязі (сторінки 6-7 відсутні), запис про зміну назву підприємства відсутній.

До спеціального стажу роботи не зараховані періоди роботи з 09.01.1996 року по 15.02.1996 року на посаді учня докера-механізатора, з 18.09.1997 року по 31.12.1998 року, з 01.01.1999 року по 07.09.2000 року на посаді стивідора згідно рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.11.2022 року № 11-2, оскільки розділом ХГУ-І Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" посади учня докера-механізатора та стивідора не передбачені. Таким чином, відмова у призначенні пенсії грунтується на тому, що заявник продовжує працювати на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, та у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 20 років станом на 10.10.2017 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити пенсію, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що статтею 58 Закону №°1058-ГУ визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку). Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Третя особа не надала свої пояснення щодо суті спору.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, заслухавши позивача судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 26.12.2022 до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 04.01.2023 за №1500-0220-8/1202 йому було надіслано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №50 від 02.01.2023 про відмову у призначенні пенсії. В своєму рішенні відповідач зазначив, що згідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України від 03.11.2017 № 2148 - VII " "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52. 54, 55 Закону "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Відповідно Закону № 2148 VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення 55 років при загальному стажі роботи станом на 10.10.2017 не менше 26 років 06 місяців, з них не менше 20 років на зазначеній роботи для чоловіків. Згідно до ст. 7 Закону "Про пенсійне забезпечення" пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, що дає право на цей вид пенсії. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника становить 36 років 02 місяців 08 днів, спеціальний стаж роботи становить 18 років 07 місяців 19 днів. До страхового стажу не зарахований період роботи з 28.02.1990 по 01.07.1993 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, що вносило запис про прийняття. Трудова книжка надана не в повному обсязі (сторінки 6-7 відсутні), запис про зміну назву підприємства відсутній.

До спеціального страхового стажу роботи відповідачем не зараховані періоди роботи з 09.01.1996 по 15.02.1996 на посаді учня докера-механізатора, з 18.09.1997 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 07.09.2000 на посаді стивідора згідно рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.11.2022р. N911-2, оскільки розділом XIV-1 Закону №1058 посади учня докера-механізатора та стивідора не передбачені.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "г" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 2-1 розділу XV Прикінцевих .положень Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявник продовжує працювати на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, та у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 20 років станом на 10.10.2017.

Позивач вважає рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років протиправним, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення", що прийнятий 05 листопада 1991 року та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що набув чинності з 01 січня 2004 року.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на час його прийняття самостійно не визначав порядку та підстав для призначення пенсії за вислугу років, проте його прикінцеві положення передбачали можливість призначення такого виду пенсії за нормами Закону Україну "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року (надалі - Закон №1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 51 Закону №1788, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Відповідно до пункту "г" ч. 1 ст. 55 Закону №1788 (до внесення змін Законом України №213-VIII від 02.03.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення") передбачалось, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 55 Закону №1788 (після внесення змін Законом України №213) передбачалось, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Відповідно до абз.абз. 3-13 п. б ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у інок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

При цьому суд акцентує увагу, що статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою доповнено названий Закон згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, врегульовано питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, але жодним із пунктів цієї статті не врегульовано питання призначення пенсії за вислугу років докерам-механізаторам комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах , тобто, єдиним нормативно-правовим актом, що визначає право на призначення пенсії за вислугу років таким працівникам як був, так і залишався Закон України "Про пенсійне забезпечення" (п. "г" ст. 55 цього Закону).

11 жовтня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений новим розділом XIV1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", яким визначено, зокрема, передбачені підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, а розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно пункту 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: "До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Отже, враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту "г" статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить, що відповідні умови для призначення пенсії за вислугу років мають визначатись на момент, передбачений законодавцем - на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року (справа №1-13/2018 (1844/16, 3011/16)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

Слід зазначити, що змінами, внесеними Законом №213-VІІІ та Законом №911-VIII до оспорюваних положень Закону №1788 було:

-підвищено на п`ять років вік виходу на пенсію для жінок, зайнятих на визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д" статті 55 Закону №1788 роботах;

- підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "є" статті 55 Закону №1788 (зокрема для чоловіків змінено загальний стаж роботи з 25 років до 30 років).

-підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону №1788.

Приписи п. "г" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII щодо необхідного спеціального стажу для призначення пенсії вказаній категорії робітників, а саме не менше 20 років на зазначеній роботі законодавцем не змінювались, та неконституційними не визнавались.

Також норма абзацу 2 п.16 розділу ХV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1058-1V, згідно якої положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (станом на 11.10.2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії також неконституційною не визнавалась.

Відтак, при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року, в даному випадку розмірі не менше 20 років.

Згідно поданих позивачем документів загальний страховий стаж, який був прийнятий відповідачем без заперечень, становить 36 років 02 місяці 08днів, що за приписами вищевказаних нормативно-правових актів був достатнім для призначення пенсії (при цьому відповідач зарахував помилково до загального стажу і період роботи позивача після 10.10.2017). Станом на 10.10.2017 стаж загальний позивача був більше 30 років.

Водночас спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017, тобто на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", становив тільки 18 років 07 місяців 19 днів, Враховуючи приписи п. 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" №1058, право на пенсію за вислугу років визначається станом на 11.10.2017. Той факт, що позивач продовжував працювати після 11.10.2017 докером-механізатором, ніяким чином не впливает на призначення пенсії за вислугу років . оскільки період роботи після цієї дати не зараховується до спеціального стажу.

За матеріалами справи суд встановив, що є обгрунтованими доводи відповдіача про те, що ОСОБА_1 не мав необхідного спеціального стажу у розмірі не менше 20 років, отже, висновки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в цій частині є такими, що відповідають приписам чинного пенсійного законодавства.

Доводи позивача, що згідно трудової книжки, його стаж на посаді докера-механізатора складає понад 20 років, і відповідачем безпідставно не включено період роботи докером механізатором з 11.12017 по день звернення, на підтвердження чого позивачем до управління було надано відповідні довідки, що підтверджують особливі умови праці, суд розглянув та вважає, що позивач помилково тлумачить норми права з підстав викладених вище, оскільки при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року, а не на день звернення 26.12.2022.

Доводи позивача про те, відповідач протиправно не включив до спеціального стажу період роботи його учнем докера-механізатора з 16.02.1996 по 15.02.1996, та період роботи стивідором з 18.09.1997 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 07.09.2000 , суд вважає необгрунтованими, оскільки позивач не надав ні органу ПФУ, ані суду доказів того, що в зазначені періоди умови роботи позивача стивідором та учнем повністю відповідали умовам роботи докера-механізатора. Законом "Про пенсійне забезпечення" стаж роботи на зазначених посадах не є підставою зарахування до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років. Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Доводи позивача про те, що пероід роботи докером-механізатором з 08.09.2000 по 31.12.2001 не включений до спеціального страхового стажу, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. В розрахунку стажу, доданому до рішення ГУ ПФУ В Донецькій області №50 від 02.01.2023, даний період включений до спеціального страхового стажу 18 років 7 місяців 19 днів.

Таким чином, загальний стаж роботи позивача є достатнім для призначення пенсії за вислугою років, а спеціальний (пільговий) стаж є меншим за визначений Законом. Тому посилання відповідача в рішенні на те, що відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію, а на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач працював на посаді докера-механізатора, в даному випадку є зайвим, оскільки плутає заявника і може призвести до звільнення його з роботи. Але навіть при звільненні з посди докера-механізатора позивач не буде мати необхідний спеціальний стаж, який обліковується тільки станом на 10.10.2017. Стаж докера-механізатора, набутий після цієї дати, не враховується для призначення пенсії за вислугу років.

Водночас , щодо неврахування відповідачем до загального страхового стажу періоду роботи з 28.02.1990 по 01.07.1993 на тій підставі, що трудова книжка серії НОМЕР_1 надана не в повному обсязі, сторінка 6-7 відсутні, печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, що вносило запис про прийняття, запис про зміну назву підприємства відсутній, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача.

Як, як вбачається з трудової книжки позивача (сторінки 4, 5), він 28.02.1990 був прийнятий у госпрозрахункове підприємство "Віктор" Одеського міжобласного філіалу УРО ВТПО "Союзтеатр" електромонтажником 3 розряду (наказ № 4-к від 28.02.1990),

01.02.1991 позивач звільнений за переведенням до ХРПТМП "Титан" (наказ № 51к від 01.021991). В ХРПТМП "Титан" ОСОБА_1 був прийнятий по переводу з ГРП "Віктор" 04.02.1991 електромонтажником 3 розряду (наказ № 4-к від 04.02.1991, звільнений за власним бажанням 09.09.1991 (наказ № 23-к від 09.09.1991).(сторінки 6-7 трудової книжки).

В подальшому 10.09.1991 прийнятий у торгове об`єднання "Торгмортранс" ЧМП на посаду вантажника в магазин №27 бази-магазину плавскладу №25 (запис про це розташований як на сторінках 6-7, так і на сторінках 8-9 трудової книжки). В трудовій книжці є запис про те, що згідно наказу Торгового обєднання "Торгмортранс" ЧМП №14 от 09.02.1993 магазин-база плавскладу №25 перетворена у "Торгово-орендний магазин-базу плавскладу ЧМП с правами юридическої особи. 23.02, 1993 позивач був звільнений за власним бажанням (наказ №4 від 23.02.1993) 24.02.1993 звільнення скасувати (наказ №5 от 24.02.1993). На стоінках 10-11 трудової книжки є запис про те, що позивач 01.07.1993 звільнений за скороченням штату за ст. 40 п.1 КЗпП України.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58 (далі-Інструкції №58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Інструкції №58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції №58 встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.6 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу.

Також суд вказує, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представники, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації). В силу пункту 1.9 розділу І Порядку № 22- 1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку).

До заяви позивача про призначення пенсії від 25.10.2022 була додана трудова книжка, про що зазначено в розписці-повідомленні до заяви. Ким була зроблена копія трудової книжки з наданих суду документів неможливо встановити. Але в будь-якому випадку відсутність сторінок трудового книжки в її копії не є підставою для неприйняття пенвних періодів роботи до страхового стажу. Суд оглянув оригінал трудової книжки в судовому засіданні та встановив наявність усіх сторінок трудової книжки, в тому числі сторінки 6-7.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через - електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою, статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

На підставі вищезазначеного, суд доходить висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у врахуванні до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 28.02.1990 по 01.07.1993 в госпрозрахунковому підприємстві "Віктор" , ХРПТМП "Титан", торговому об`єднанні "Торгмортранс" ЧМП є протиправним.

Також суд звернув увагу на те, що період роботи електромонтером в Одескому портовому елеваторі після закінчення періоду навчання в технікумі та до призову в армію не врахований взагалі до страхового стажу, при цьому в рішенні ПФУ від 02.01.2023 відсутні пояснення та обгрунтування причин такого не врахування.

Пунктом 3.3. розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що саме "орган, що призначає пенсію", надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій. Пункт 4.7. розділу IV Порядку № 22-1 також визначає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призйачає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З оскаржуваного рішення від 02.01.2023 року № 50 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років суд не вбачає проведення відповідачем всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, відомості про загальний страховий стаж містять суперчливі дані, не вбачається конкретна підстава для відмови у призначенні пенсії за вислугу років позивачу.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії. Таким чином, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача в цій частині є скасування рішення та зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача від 26.12.2022 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог зобов`язального характеру слід відмовити.

На підставі викладеного позовні вимоги задовольняються частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп., тоді як ставка збору за вимогу немайнового характеру має складати 1073 грн. 60 коп. Процесуальна вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права ( зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою, а отже, оплачується судовим збором як за одну вимогу немайнового/майнового характеру.

Для повернення надмірно сплаченого судового збору позивачу або його представнику необхідно подати заяву до суду в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір."

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.(50% від суми 1073 грн. 60 коп.). з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн., то суд дійшов наступного. Згідно із ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу було надано наступні докази: договір № 16/01/23 від 16.01.2023 про надання адвокатських послуг, копію свідоцтво про право на надання адвокатських послуг, ордер на надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, платіжні документи . З акту виконаних робіт вбачається, що вартість послуг по вивченню та аналізу документів для складання позову становить - 1000 грн., складання позовної заяви - 5000 грн., подання клопотань, заяв - 1000 грн., аналіз документації та ознайомлення з іншими матеріалами справи - 1000 грн., участь в судових засіданнях в суді першої інстанції 7000 грн.

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З врахуванням обставин, які існують в країні на даний час, суд вважає заявлені витрати завищеними. Керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів верховенства права, суд дійшов висновку про те, що сума витрат 7000 грн. є співмірною, зважаючи на предмет позову, якість та кількість підготовлених адвокатом документів, витрачений час (в тому числі: послуги по вивченню та аналізу документів для складання позову - 1000 грн., складання позовної заяви - 3000 грн., подання клопотань, заяв - 1000 грн., аналіз документації та ознайомлення з іншими матеріалами справи - 1000 грн., участь в судових засіданнях в суді першої інстанції 1000 грн.)

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, вимогу про відшкодування витрат, понесених позивачем по оплаті правничої допомоги, суд також задовольняє частково в сумі 3500 грн. (50%).

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.01.2023 № 50 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2022 за № 10712 про призначення пенсії за вислугу років та прийняти рішення за результатом розгляду заяви з урахуванням висновків суду .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () на користь ОСОБА_1 ( ідент. код НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 536 грн. (п`ятсот тридцять шість гривен ) 80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. (три тиcячі п`ятсот гривень).

В решті вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 ( ідент. код НОМЕР_3 ) з держбюджету надмірно сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. (тисяча сімдесят три гривні) 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення підписаний 28.05.2023.

Суддя В.В.Хом`якова