Справа № 452/546/22
Суддя: Карнасевич Г. І.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/546/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"29" травня 2023 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря судового засідання Страхоцької Т.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Самборі Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП № 3 РУП № 2 ГУНП у Львівській області Стецика Андрія Михайловича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Денис А.М. звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського СРПП ВП № 3 РУП № 2 ГУНП у Львівській області Стецика А.М., Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 481642 від 08.02.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч. 2 ст. 36 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: в тому, що він керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Sitroen - Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , 08.02.2022 року о 20 год. 40 хв. в смт. Стара Сіль Самбірського району Львівської області по вул. Січових Стрільців, 30, не маючи при собі документів про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 ПДР України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн., а також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП, а саме: в тому, що він керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Sitroen - Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 ,

08.02.2022 року о 20 год. 40 хв. в смт. Стара Сіль Самбірського району Львівської області по вул. Січових Стрільців, 30, здійснив зупинку на перехресті і на місці виїзду з прилеглої території ближче 10 метрів, чим порушив п. 15.9 ПДР України та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Однак, як стверджується у позові позивачем, оскаржувана постанова винесена незаконно, оскільки автомобіль було зупинено працівниками поліції без вагомих на те причин, в супереч ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України», жодних замірів на місці зупинки вказаними працівниками поліції не проводилося та надати докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення відмовилися.

Вважає постанову серії БАБ № 481642 від 08.02.2022 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1

ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП незаконною та необґрунтованою, оскільки адміністративні правопорушення він не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні.

Зазначив, що 08.02.2022 року близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Sitroen - Berlingo», державний номерний знак

НОМЕР_1 , рухаючись по вул. в с. Стара Сіль по вул. Січових Стрільців, на вимогу, передбачену п. 8.9 ПДР України (в даному випадку незаконну, оскільки відсутні на це підстави передбачені ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України) працівників поліції, зупинив автомобіль на обочині дороги. Проїхавши декілька метрів по вул. Грушевського його зупинили працівники поліції. Один із працівників повідомив, що в автомобілі, яким він керував не горить лівий стоп, однак останній перебував у справному стані. На його пояснення не реагував, а також на прохання надати докази вчинення адміністративного правопорушення відмовився.

Крім цього слід зазначити, що під час здійснення зупинки працівниками поліції

в автомобілі ОСОБА_1 знаходилися троє осіб, які можуть підтвердити виконання вимог ПДР України, щодо незаконної зупинки транспортного засобу, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , жителі смт. Стара Сіль Самбірського району Львівської області.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення поліцейським здійснювався без

участі ОСОБА_1 , а також вважає, що поліцейським не враховано його пояснення та доводи, які надавалися ним та свідками щодо невинуватості його у вчиненні адміністративного правопорушення, та ігноруючи цю інформацію, пішов до поліцейської машини, щось в ній написав і приніс ОСОБА_1 для ознайомлення постанову про накладення адміністративного стягнення. Дану постанову він не підписував, бо з нею не був згідний. За які саме порушення ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності йому не зрозуміло, оскільки поліцейський його про це не повідомив, а прочитати повністю зміст постанови про суть правопорушення неможливо через незрозумілий почерк поліцейського. Поліцейський не надав ОСОБА_1 доказів порушенням Правил дорожнього руху, у тексті оскаржуваної постанови не вказано на докази, на підставі яких була встановлена вина. За таких обставин зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Представник позивача адвокат Денис А.М. у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача та відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали.

Відповідно до положень ч. 6 ст.162 КАС України, ст.205 КАС України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 08.02.2022 року о 20 год. 40 хв. поліцейським СРПП ВП № 3 РУП

№ 2 ГУ НП у Львівській області старшим сержантом поліції Стециком А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 481642, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 08.02.2022 року о 20 год. 40 хв. в смт. Стара Сіль Самбірського району Львівської області по вул. Січових Стрільців, 30, керував транспортним засобом - автомобілем марки «Sitroen - Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не маючи при собі документів про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 ПДР, а також здійснив зупинку на перехресті і на місці виїзду з прилеглої території ближче 10 метрів, чим порушив п. 15.9 ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.283 і 284КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від

26.04.2018 року у справі № 338/1/17зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, щоадміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Також, відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до пункту 15.9, розділу 15 ПДР України, передбачено, що зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та у своїй сукупності достатніх, в розумінні ст. 73-76 КАС України доказів на підтвердження порушення позивачем вказаних вище ПДР України, оскаржуванна постанова містить лише посилання на ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122, ч. 1

ст. 126 КУпАП.

Щодо викладених в оскаржуваній постанові тверджень про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд зазначає, що в описі суті правопорушення у постанові зазначено, що ОСОБА_1 здійснив зупинку на перехресті і на місці виїзду з прилеглої території ближче 10 метрів, чим порушив п. 15.9 ПДР. Однак жодних замірів працівниками поліції на місці вчинення адміністративного правопорушення ними зроблено не було, як було встановлено поліцейським відстань 10 метрів з виїзду з прилеглої території та здійснено зупинку на перехресті, судом встановити не було можливим.

Таким чином у постанові неправильно зазначено кваліфікацію правопорушення, а наведені в ній висновки про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідають обставинам, встановленим під час розгляду справи.

Також судом не було встановлено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем марки «Sitroen - Berlingo», державний номерний знак НОМЕР_1 , 08.02.2022 року о 20 год. 40 хв. в смт. Стара Сіль Самбірського району Львівської області по вул. Січових Стрільців, 30, без документів про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Крім цього, суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в такій не описано обставини, установлених під час розгляду справи, не зазначено суть правопорушення та не викладено його об`єктивну сторону.

Зі змісту ст. 7 КУпАП убачається, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Варто зазначити, що сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Відповідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно положень ч. 3 п. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому правопорушення знайшли своє підтвердження в процесі судового розгляду.

Вказані вище обставини, доводи та мотиви свідчать про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено відсутність складу вищенаведеного адміністративного правопорушення в діях позивача, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю.

Водночас вимога про стягнення з відповідача судових витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 2500 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано для визначення розміру витрат на правничу допомогу детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат за професійну правничу допомогу.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 , яка зазначена у позовній заяві про стягнення з відповідача витрат понесених ним на сплату судового збору задоволенню не підлягають, оскільки до матеріалів справи не долучено квитанцію про сплату судового збору, а тому із матеріалів справи не вбачається підтвердження сплати ОСОБА_1 судового збору, тому підстави для стягнення з відповідача судових витрат, відсутні.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог до поліцейського СРПП ВП № 3 РУП № 2 ГУНП у Львівській області Стецика А.М., Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6-11, 77, 122-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП № 3 РУП № 2 ГУНП у Львівській області Стецика Андрія Михайловича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 481642

від 08 лютого 2022 року, винесену поліцейським СРПП ВП № 3 РУП № 2 ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Стециком Андрієм Михайловичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. - скасувати, а провадження в справі - закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня складення його у повному обсязі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місце знаходження: 79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3, .

Суддя