Справа № 120/2775/23
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 травня 2023 р. Справа № 120/2775/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі-відповідач1), у якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №0200-0213-8/83514 від 09.11.2022 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №0200-0213-8/83514 від 09.11.2022 відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Позивач вважає таке рішення (лист) протиправним, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 27.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву. Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача інформацію з підтверджуючими доказами про те: заяву позивача про призначення пенсії розглянуто чи передано іншому територіальному органу Пенсійного фонду України; чи приймалось рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку та яким територіальним органом Пенсійного фонду України; належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надало рішення № 56 від 01.11.2022 про відмову позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 03.05.2023 залучено в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі-відповідач2).

13.04.2023 представник відповідача 1 подав відзив, у якому вказав, що за статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон №1058), право на призначення пенсії за віком мають особи, які у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 досягли віку 60 років набули не менше 31 рік страхового стажу. А отже на думку відповідача, для призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796) необхідно 26 років страхового стажу (31 рік - 5 років = 26 років).

Відповідач 1 вказує, що позивач звернувся до пенсійних органів із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону №796.

За принципом екстериторіальності зазначена заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідач 1 вказує, що документами наданими позивачем не підтверджено, що позивач станом на 01 січня 1993 року проживав або працював у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років.

Підтверджений період постійного проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 у ОСОБА_1 склав 1 рік 8 місяців 16 днів.

За таких обставин, відповідач вважає, що прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком згідно із зменшення пенсійного віку відповідно до ст. ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з не досягненням пенсійного віку.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

15.05.2023 представник відповідача2 подав відзив, у якому вказав, що за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Донецькій області, який опрацьовував заяву було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 30 років 03 місяці 10 днів.

Період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю (Вінницька область, Тростянецький район, м. Ладижин), підтверджений наданими документами, станом на 01.01.1993 становить 01 рік 08 місяців 16 днів.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 042-в/к від 01.05.2023 у відпустці в період з 15.05.2023 до 29.05.2023 включно.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач має статус особи, яка потерпіла від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесена до 4-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.02.1993.

26.10.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року ( далі -Закон № 796).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.11.2022 повідомлено позивача про те, що прийнято рішення від 01.11.2022 № 56 про відмову в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з не підтвердженням необхідного періоду постійного проживання чи постійної праці у зоні посиленого радіоекологічного контролю передбаченого пунктом 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N° 796-XII.

Заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та відповідно було винесено рішення від 01.11.2022 № 56 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.11.2022 № 56, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж позивача на дату звернення становить 30 років 03 місяці 10 днів. Період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю (Вінницька область, Тростянецький район, м. Ладижин), підтверджений наданими документами, станом на 01.01.1993 становить 01 рік 08 місяців 16 днів.

До страхового стажу не зараховано період навчання згідно даних диплому від 23.06.1989 серії НВ № 8637211 з 01.09.1982 по 20.02.1989, оскільки період перетинається з періодом проходження військової строкової служби.

Позивач вважає лист відмову відповідача 1 протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до вимог статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону №1058-ІV передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Згідно із п. 4 ч.1 ст. 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачені пільги для обумовленої категорії громадян, перелік яких та підстави надання залежать від категорії, до якої вони належать.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною 3 ст. 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення викладені у ст.55 Закону №796-ХІІ, згідно п.2 ч.1 якої потерпілі від Чорнобильської катастрофи, а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулюються Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону (частина третя статті 55 Закону №796-XII).

В силу приписів підпункту 5 пункту 2.1 цього Порядку при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" документами, які засвідчують особливий статус особи є:

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Наведена норма міститься і в положеннях частини третьої статті 65 Закону №796-XII, згідно з якими документом, що підтверджує статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку, що документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 року у справі №344/9789/17, від 22.03.2018 року у справі №588/538/16-а.

Судом досліджено довідку в.о. начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади № 457 від 22.02.2019, у якій вказано, що місце його проживання дійсно зареєстровано в АДРЕСА_1 з 16.04.1991 по 20.01.1998; АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по даний час. Довідка видана на підставі додатку Ф16.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 20.01.1998 по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацією місця проживання особи № 647 від 22.02.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу Вінницькою обласною державною адміністрацією видано посвідчення громадянина, який (яка) постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія серії НОМЕР_2 від 01.02.1993.

Наявність у позивача статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинним і вказує на те, що остання згідно положень Закону №796-XII та Порядку № 51, є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, згідно записів у трудовій книжці позивач з 11.08.1989 до 01.04.1991 працював на Узівському комбікормовому заводі (Республіка Білорусь).

Згідно наданого до суду листа Державного агенства України з управління зоною відчуження від 17.02.2022, адресованого Головному управлінню Пенсійного фонду у Вінницькій області, місто Уза Гомельського району Гомельської області згідно із визначенням категорій зон радіоактивного забруднення відповідала зоні посиленого радіоекологічного контролю за чинним законодавством України.

В подальшому з 18.04.1991 позивач почав працювати на тенриторії міста Ладижин, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що неможливо визначити період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки як підтвердженням цього слугує посвідчення громадянина, який (яка) постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія серії НОМЕР_2 від 01.02.1993.

Відтак, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що наявні в позивача документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, які вказують додержання умови надання пенсій за віком особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення викладені у ст.55 Закону №796-ХІІ, та наявність права зменшення пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, як особі, яка з моменту аварії постійно працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю і станом на 01.01.1993 року прожила у цій зоні не менше чотирьох років.

Таким чином, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, досягнула відповідного віку та має право на користування пільгами, зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому оскаржуване рішення не відповідає передбаченим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас обираючи спосіб ефективного захисту, суд звертає увагу, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.11.2022 №56, а не листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №0200-0213-8/83514 від 09.11.2022 як помилково вважає позивач.

Що стосується вимог позивача зобов`язального характеру, то такі є похідними та підлягають задоволенню у спосіб визначений позивачем, а саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, тому сплачений при зверненні до суду судовий збір, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані відповідні документи: договір про надання правничої допомоги № 07-а від 31.01.2023; акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16.03.2023; розрахунок витрат на правничу допомогу.суд зазначає таке.

За змістом статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, за результатами розгляду цієї справи, є неспівмірною із обсягом фактично наданих послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що предметом розглядуваного спору є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 2000,00 грн.

За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.11.2022 № 56 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривень 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 )

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 )

Відповідач2: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, пл. Соборна, буд. 3, Слов`янськ, Донецька область, 84100)

Повне судове рішення виготовлено та підписано суддею 30.05.2023.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна