Справа № 260/4217/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4217/22 пров. № А/857/6280/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у справі №260/4217/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (головуючий суддя першої інстанції Рейті С.І., час ухвалення 15.56 год., місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 07.03.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури, яким просив стягнути із Закарпатської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 13.04.2021 року по 28.09.2022 року в сумі 533 416,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури № 413 к від 24.12.2020 року його звільнено з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.12.2020 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року у справі № 260/1682/21 визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 64 від 23.11.2020 року Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури №413к від 24.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури № 205к від 12.04.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 слід вважати звільненим з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органів прокуратури з 12.04.2021 року; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органах Закарпатської обласної прокуратури з 13.04.2021 року; визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку; стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 12940 грн. 06 коп.; стягнуто на користь ОСОБА_1 із Закарпатської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2021 року по 02.12.2021 року у розмірі 230044 грн. 80 коп.; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органах Закарпатської обласної прокуратури, та щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 12940,06 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року в адміністративній справі № 260/1682/21 та прийнято нову постанову, якою заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні. Ухвалено стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що становить 12940,06 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач зазначає, що у день його фактичного звільнення із займаної посади, йому належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.

01.09.2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 260/1682/21/2022 про стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 12940,06 коп. Позивачем виконавчий лист №260/1682/21/2022 подано для примусового виконання до Головного управління державної казначейської служби України у Закарпатській області.

28.09.2022 року о 22.34 год. на виконання виконавчого листа № 260/1682/21/2022 по справі № 260/1682/21 Головним управлінням державної казначейської служби України у Закарпатській області на користь позивача, на банківську картку перераховано кошти в сумі 10336,75 грн. (вихідна допомога при звільнені в розмірі середньомісячного заробітку).

Оскільки розрахунок з позивачем проведено тільки 28.09.2022 року, а звільнений останній 12.04.2021 року, то час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України становить 371 робочих днів, а саме: з 13.04.2021 року по 28.09.2022 року та позивачу належить сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 533416,38 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в період з 14 липня 2022 року по 27 вересня 2022 року, у розмірі 30889,08 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судове рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що Законом України «Про прокуратуру», який передбачає інший порядок звільнення, ніж КЗпП України, передбачено, що у разі звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» не передбачена виплата вихідної допомоги. Таким чином, невиплата вихідної допомоги при звільненні позивачу сталася не з вини обласної прокуратури.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення із Закарпатської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у ній та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури від 24.12.2020 року №413 к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України з 29.12.2020 року.

Відповідно до наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури від 12.04.2021 року № 205 к позивача вважати звільненим з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури з 12.04.2021 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року у справі № 260/1682/21 позов ОСОБА_1 задоволено в частині визнання протиправним та скасування рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 64 від 23.11.2020 року Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнання протиправним та скасування наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури № 413к від 24.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури; визнання протиправним та скасування наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури № 205к від 12.04.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури з 12.04.2021 року; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органах Закарпатської обласної прокуратури з 13.04.2021 року; визнання протиправною бездіяльності Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку; стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 12940,06 грн.; стягнення на користь ОСОБА_1 із Закарпатської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2021 року по 02.12.2021 року у розмірі 230044, 80 грн.

Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органах Закарпатської обласної прокуратури, та щодо стягнення заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 12940,06 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року в адміністративній справі № 260/1682/21 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні. Ухвалено стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що становить 12940,06 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення, 28.09.2022 року позивачу нарахована та виплачена вихідна допомога при звільнення в сумі 10336,75 грн. (з урахуванням податків та зборів).

Вважаючи наявність підстав для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, та виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених соціальних прав.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що оскільки у справі №260/1682/21 судами визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, тому відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 8 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша ст. 117 КЗпП стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга ст. 117 КЗпП стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Таким чином, які вірно вказав суд першої інстанції, обов`язок з виплати середнього заробітку відповідно до ст. 117 виникає у роботодавця у разі не проведення зі звільненим працівником розрахунку у день звільнення.

При вирішенні питання можливості застосування ст. 117 КЗпП, обов`язково має досліджуватися вина роботодавця.

Як зазначено вище, рішеннями судів у справі №260/1682/21 встановлено, що ненарахування та невиплата позивачу вихідної допомоги при звільнені є протиправною, з огляду на що відповідач при виплаті коштів за рішенням суду має також нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, оскільки судовими рішеннями у справі №260/1682/21 визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, доводи апелянта про те, що Законом України «Про прокуратуру» не передбачена виплата вихідної допомоги є необґрунтованими.

Відповідно, як наслідок такого не нарахування вихідної допомоги, відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні.

Отже, у цій справі між сторонами виник спір з приводу належності позивачу при звільненні вихідної допомоги, тому відповідно кінцевою датою стягнення грошових сум за затримку розрахунку при звільненні, є дата виплати належної вихідної допомоги, на виконання рішення суду Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/1682/21 (яке набрало законної сили 13.07.2022 року), тобто 28.09.2022 року.

Таким чином, періодом затримки у виплаті позивачу вихідної допомоги слід вважати з 14.07.2022 року по 28.09.2022 року - 74 календарні дні.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Закарпатської обласної прокуратури від 14.06.2021 року про середньомісячну заробітну плату позивача, загальна сума доходу за останні два місяці перед звільненням позивача становила 25880,12 грн., відтак, середній заробіток за час затримки у виплаті вихідної допомоги становить 30889,08 гривень.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у справі №260/4217/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 26.05.2023