Справа № 600/3390/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення без розгляду заяви про забезпечення адміністративного позову

29 травня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3390/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову Релігійної організації парафії Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви Свято-Николаївського храму м.Чернівці Чернівецького міського благочиння, Релігійної організації "Релігійна громада парафія храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви до Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог МКП "Історико культурний заповідник "Кладовища по вул.Зеленій", про зупинення дії рішення та зобонити вчиняти дії,-

В С Т А Н О В И В:

Релігійна організація парафії Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви Свято-Николаївського храму м.Чернівці Чернівецького міського благочиння, Релігійна організації "Релігійна громада парафія храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви (далі - заявники), звернулись в суд з заявою, в якій просили:

- зупинити дію рішення Чернівецької міської ради 32 сесії VIII скликання за №1179 від 27.04.2023 про визнання таким, що втратив чинність пункт 3.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 24.04.1990 за №141/6 в частині передачі Свято-Миколаївському кафедральному собору Усипальниці Буковинських митрополитів, яка знаходиться на Християнському кладовищі, квартал 17, території МКП "Історико-культурний заповідник "Кладовища по вул. Зеленій" за адресою вул.Кишинівська,1 в місті Чернівці.

- заборонити Чернівецькій міській раді (іншим державним та комунальним органам, державним реєстраторам) вчиняти будь-які дії на виконання даного рішення в цій частині до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову зазначалось про те, що рішенням 32 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради №1179 визнано таким, що втратив чинність пункт 3.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів "Про відведення земельних ділянок під будівництво та надання дозволу на будівництво і проектування підприємствам та організаціям міста" від 24.04.1990 р. №141/6, щодо передачі Свято- Миколаївському кафедральному собору Усипальниці Буковинських Митрополитів, яка знаходиться на Християнському кладовищі квартал 14, території МКП "Історико- культурний заповідник "Кладовища по вул. Зеленій" за адресою, вул. Кишинівська, 1.

Заявники вважають, що прийняття зазначеного вище рішення є необґрунтованим, ухваленим всупереч діючому законодавству, таким, що порушує законні права та інтереси останніх, та підлягає зупинення з огляду на наступне.

Зверталась увага суду також на те, що зазначеним вище рішенням №1179 від 27.04.2023 Чернівецької міської ради, яке буде оскаржуватись в судовому порядку, скасовано попереднє рішення №141/6 від 24.04.1990, яким було передано Усипальницю Буковинських Митрополитів, що знаходиться на руському кладовищі, Свято-Миколаївському Кафедральному Собору, без його згоди та згоди утвореної ще у 2008 році релігійної громади парафії храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці вулиця Кишинівська, 1 Чернівецької області.

Тобто, зазначеним вище рішенням, релігійна організація "Релігійна громада парафія Храму-Усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви" вважається такою, що позбавлена на думку заявника - законного права постійного користування будівлею храму Усипальниця Буковинських Митрополитів.

Посилаючись на вимоги законодавства, якими в частині врегульовано спірні правовідносини, а також рішення Конституційного Суду України зазначили, що органи самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Водночас зазначено, що наведені мотиви забезпечення позову на думку заявників є цілком обґрунтовані з урахуванням розумності та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

На думку заявників, невжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення Чернівецької міської ради 32 сесії VIII скликання за №1179 від 27.04.2023 про визнання таким, що втратив чинність пункт 3.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 24.04.1990 за №141/6, в частині передачі Свято-Миколаївському кафедральному собору Усипальниці Буковинських митрополитів, яка знаходиться на Християнському кладовищі, квартал 17, території МКП "Історико-культурний заповідник "Кладовища по вул. Зеленій" за адресою вул.Кишинівська, 1 в місті Чернівці та заборони Чернівецькій міській раді (іншим державним та комунальним органам, державним реєстраторам) вчиняти будь-які дії на виконання даного рішення в цій частині, може унеможливити ефективний захист прав та інтересів заявників, в частині користування/розпорядження спірним майном.

У зв`язку з вищенаведеним, посилаючись на положення ст.ст. 150, 151 КАС України, просили задовольнити заяву про забезпечення адміністративного позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши наявні в справі матеріали, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 1-3 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з відсутністю виняткових обставини, які унеможливлюють розгляд заяви про забезпечення позову без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути її без проведення судового засідання.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Аналізуючи наведені заявниками обґрунтування заяви про забезпечення позову та матеріали справи вбачається, що в даному випадку відсутній факт винятковості, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи та її розгляд у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб. Водночас, заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява юрисдикційно, подана в порядку вказаних статей КАС України, та повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Зупинення дії, зокрема, індивідуального акта є винятковим заходом забезпечення позову виключно у випадку очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Поряд із цим суд зазначає, що приписи статті 152 КАС України встановлюють невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.

В ході розгляду заявленого клопотання судом встановлено, що пунктом 3.5. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів №141/6 від 24.04.1990 року передано Усипальницю Буковинських Митрополитів, що знаходиться на руському кладовищі по АДРЕСА_1 , Святому Миколаївському Кафедральному Собору, що також підтверджується архівною довідкою від 09.08.1995 року №175. При цьому, в матеріалах справи відсутні інші докази, які стосуються передачі вказаного майна - чи то оренда/користування, власність, тощо.

Згідно протоколу зборів №1 від 2008 року, утворено (20.01.2008 року) релігійну організацію "Релігійна громада парафія Храму-Усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці вулиця Кишинівська, 1 Чернівецької області" - на підставі проведення парафіяльних зборів у Свято-Духівському кафедральному соборі м. Чернівці, під час яких були присутні 145 чоловік. А також ухвалено Статут, який зареєстрований Розпорядженням Голови Облдержадміністрації №712-р від 05.12.2008 року, та обрано парафіяльну раду і ревізійну комісію.

Разом з тим, утворення вказаної релігійної організації, не вказує про факт переходу власності чи користування ОСОБА_1 , оскільки згідно рішення міської ради, яке власне і скасовано вказане майно передане Свято-Миколаївському Кафедральному Собору.

Рішенням №1179 від 27.04.2023 Чернівецька міська рада скасувала попереднє рішення №141/6 від 24.04.1990 року, яким було передано Усипальницю Буковинських Митрополитів, що знаходиться на руському кладовищі, Свято-Миколаївському Кафедральному Собору.

Звертаючись до суду з вказаною заявою про забезпечення позову, заявники наголошували на тому, що незаконним рішенням РО "Релігійна громада парафія Храму-Усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви" позбавлена законного права постійного користування будівлею храму Усипальниця Буковинських Митрополитів.

Оцінюючи наведені вище аргументи заявників в межах спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1. ст. 4 КАС України).

Тобто, за змістом статей 4 та 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Із аналізу змісту поданої заяви про забезпечення позову та додатків до неї вбачається, що між сторонами існує спір, який стосується правовідносин щодо користування/розпорядження Усипальницею Буковинських митрополитів. Очевидним є те, що ціль і кінцева мета заявників полягають в отриманні права користування/розпорядження зазначеним об`єктом.

Суд наголошує на тому, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, які виникнуть між сторонами, у випадку подання позивачами позовної заяви в майбутньому з приводу оскарження рішення Чернівецької міської ради 32 сесії VIII скликання за №1179 від 27.04.2023 про визнання таким, що втратив чинність пункт 3.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 24.04.1990 за №141/6, в частині передачі Свято-Миколаївському кафедральному собору Усипальниці Буковинських митрополитів, яка знаходиться на Християнському кладовищі, квартал 17, території МКП "Історико-культурний заповідник "Кладовища по вул. Зеленій за адресою вул.Кишинівська,1 в місті Чернівці - не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Слід зазначити, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення приватних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень/бездіяльності є способом захисту цивільних (господарських ) прав та інтересів.

У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для прийняття до розгляду вказаної заяви про забезпечення позову, як такої, що подана на забезпечення позову, що не підлягатиме розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає за необхідне також зазначити і те, що заявники звернулись до суду з вказаною заявою про забезпечення позову стосовно рішення міської ради, натомість зміст позову (окрім іншого) містить аргументи про звернення до суду в майбутньому з іншим предметом спору - оскарження Указу Президента України №898/2022 від 28.12.2022 року (аркуш №6 заяви).

Як зазначалось вище, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог п.3 та п.5 статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 154 КАС України).

Оскільки судом встановлено, що предмет позову і інші відомості заяви про забезпечення позову стосуються не адміністративної юрисдикції, а відтак заяву подано без додержання правил підсудності встановлених КАС України - таку заяву належить повернути заявникам без розгляду.

Керуючись статтями 150-154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову Релігійної організації парафії Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви Свято-Николаївського храму м.Чернівці Чернівецького міського благочиння та Релігійної організації "Релігійна громада парафія храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви, про зупинення дії рішення та заборони вчиняти дії - повернути заявникам без розгляду.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Боднарюк