Справа № 943/367/22
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/367/22
Провадження № 2-а/943/29/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Кос І.Б.,

секретаря судового засідання Дутки С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Зозулі Ю.М.,

за участю представників відповідача ГУДСНСУ у Львівській області: Шпирки Р.О., Герасимчука Ю.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за участю представників сторін у місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області та провідного інспектора ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Райти Володимира Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до провідного інспектора ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Райти Володимира Івановича та Золочісського районного управління ГУ ДСНС у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №016842 від 24 березня 2022 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 24 березня 2022 року провідним інспектором ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старшим лейтенантом служби цивільного захисту Райтою В.І. винесено оскаржувану постанову серії ЛВ №016842 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 3060 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, що виразилось у тому, що позивач начебто «23 березня 2022 року о 13 годині 18 хвилин на відкритій території сільськогогосподарського призначення с. Кізлів Буської міської територіальної громади Золочівського району Львівської області здійснив самовільне випалювання сухої рослинності без дотримання Порядку випалювання сухої рослинності, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №541 від 12.08.2021». Однак, позивач вважає оскаржувану постанову відповідача незаконною і такою, що підлягає до скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення, зважаючи на те, що вказана постанова не містить усіх обов`язкових реквізитів, зокрема: дати народження і місця проживання позивача. Крім того, позивач категорично заперечує сам факт скоєного правопорушення, оскаржувана постанова винесена у його відсутності та грунтується виключно на складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП серії ЛВ №020092 від 23.03.2022, у якому викладені обставини, непідтверджені жодним із очевидців (свідків) події та/чи іншими доказами. Також до вказаного адміністративного протоколу не долучено особистих пояснень ОСОБА_1 від 23.03.2022, наданих ним на місці події, де позивач зазначав, що він не спалював сухої трави, а навпаки гасив пожежу на території власності та сусідської земельних ділянок, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того позивач покликався на те, що його обмежено у праві на захист, не надано можливості ознайомлення із матеріалами справи про адміністративне правопорушення, розгляд адміністративної справи проведено у відсутності позивача, а копії оскаржуваної постанови та протоколу вручені лише 30.03.2022. Відтак, позивач, категорично заперечуючи свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, вважає оскаржувану постанову незаконною та необгрунтованою і такою, що підлягає до безумовного скасування, а тому просив заявлений позов задовольнити.

Ухвалою судді від 07.04.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням (викликом) сторін та свідків; встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Ухвалою суду від 17.02.2023 року за клопотанням позивача проведено заміну неналежного відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до провідного інспектора відділу захисту навколишнього середовища Золочівського РУ ГУ ДСНС України у Львівській області Райти Володимира Івановича, Золочівського районного управління ГУ ДСНС у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а саме: Золочівське районне управління ГУ ДСНС у Львівській області на Головне управління ДСНС у Львівській області. Встановлено відповідачу - Головному управлінню ДСНС у Львівській області строк для подання відзиву на позов п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Відповідач Головне управлінню ДСНС у Львівській області направило до суду відзив на позовну заяву від 10.04.2023 (вх. №1979 від 13.04.2023), у якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю у задоволенні позову. Не погоджуючись із доводами та вимогами позивача, представник відповідача покликається на те, що оскаржувана постанова відповідача містить усі необхідні реквізити (дату народження ОСОБА_1 ), заповнення бланку протоколу здійснено згідно його посвідчення водія, що не містить інформацію про місце проживання особи. До повноважень працівників відповідача не належить встановлювати та перевіряти місце проживання позивача, оскільки такими правами наділені працівники поліції. Крім того, позивач отримав копію протоколу, до якого зауважень не мав, був ознайомлений про місце, дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення. За фактом вчиненого позивачем правопорушення Золочівським РУ ГУДСНС у Львівській області 07.04.2022 було скеровано лист начальнику ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, у відповідь на який 15.04.2022 отримано матеріали про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема: пояснення свідків та відеозаписи з боді-камери поліцейського, присутнього на місці події. Згідно вказаного відеозапису вбачається, що на запитання поліцейського «ну ви запалили», позивач ОСОБА_1 відповів: «та я, я запалив, я запалив». Крім того, ОСОБА_4 подав до ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області заяву від 23.03.2022, у якій просив прийняти міри до чоловіка, який приїхав автомобілем НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ), оскільки коли він там знаходився, почала горіти суха трава. Також згідно відповіді ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 28.03.2022 на заяву ОСОБА_4 зазначено, що ОСОБА_1 причетний до загоряння трави.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зозуля Ю.М. направив до суду відповідь на відзив від 20.04.2023 (вх. №2057 від 20.04.2023), у якому заперечив доводи вищевказаного відзиву на позовну заяву, який вважає необгрунтованим і непідтвердженим жодними доказами. Зокрема, представник позивача покликався на те, що заповнений працівником відповідача бланк протоколу не містить інформацію про місце проживання позивача, оскільки складено у відсутності ОСОБА_1 та з порушенням його права на захист. Розгляд справи відбувся з порушенням права позивача та виключно на підставі раніше складено протоколу про адміністративне правопорушення, до якого жодних додатків не долучено. Крім того, представник позивача вважає недопустимими як докази: відповідь ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 28.03.2022; диск із відеозаписом події; рапорт чергового працівника поліції; заява ОСОБА_4 від 23.03.2022; пояснення старости ОСОБА_5 , оскільки такі отримані працівником відповідача лише 05.04.2022, тобто вже після розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови від 24.03.2022. Також ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не були очевидцями підпалу сухої трави, а виключно ствердили про присутність ОСОБА_1 на місці події під час горіння трави. Крім того, на думку представника позивача, долучений відеозапис події не містить факту підпалу саме позивачем сухої трави, оскільки за результатами його перегляду вбачається лише те, що позивач саркастично висловився щодо підпалу рослинності, а з відібраних поліцейським ОСОБА_6 письмових пояснень ОСОБА_7 від 23.03.2022 вбачається, що позивач навпаки здійснював гасіння пожежі сухої трави на території власного саду та сусідніх земельних ділянок. Оскільки спірна постанова відповідача винесена виключно на підставі адміністративного протоколу від 23.03.2022, без урахування письмових пояснень ОСОБА_1 від 23.03.2022, що не може бути беззаперечним доказом винуватості позивача, а інших належних і допустимих доказів цьому не надано, а тому просить відхилити у повному обсязі наведені у вищевказаному відзиві доводи.

Крім того, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зозуля Ю.М. направив до суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу від 20.04.2023 (вх. №2058 від 20.04.2023), у якому просить суд у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог стягнути на користь позивача із ГУ ДСНС України у Львівській області витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн., які надані позивачу згідно наявного у справі Договору про надання правової допомоги від 11.11.2021 та Додатку №1 до цього Договору від 06.05.2022, де в силу п. 4.4 якого ціна послуг за представництво інтересів позивача по даній справі становить: 6000 грн. за підготовку позовної заяви у справі; 4000 грн. за підготовку відповіді на відзив; 500 грн. за участь у кожному судовому засіданні; 6000 грн. за підготовку апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Оскільки адвокатом на даний час підготовано позовну заяву (6000 грн.), дві відповіді на відзив (4000х2=8000 грн.), а також взято участь у восьми судових засіданнях (500х8=4000), а тому адвокат Зозуля Ю.М. вважає суму належного йому гонорару на загальну суму в розмірі 18 000 грн., яку просить стягнути із одного з відповідачів (ГУ ДСНС України у Львівській області) на користь позивача ( ОСОБА_1 ).

Відповідач Головне управлінню ДСНС у Львівській області скористався своїм процесуальним правом, направивши до суду письмові заперечення на відповідь на відзив від 28.04.2023 (вх. №2374 від 02.05.2023), що зводиться до незгоди із доводами представника позивача, зазначеними у відповіді на відзив та в клопотанні про відшкодування витрат на правничу допомогу. Зокрема, представник відповідача вважає хибною думку представника позивача про недопустимість доказів. Оскаржувана постанова та протокол про адміністративне правопорушення, роз`яснення позивачу прав і ознайомлення його з місцем і часом розгляду справи містять власноручний підпис позивача. Також позивач направив свою відповідь на відзив виключно одному відповідачу, незважаючи на участь у справі двох відповідачів, що є порушенням ст. 162 КАС України. Крім того, відповідач вважає необгрунтованим клопотання адвоката Зозулі Ю.М. про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки таке є документально не підтвердженим; вказане клопотання подане адвокатом за відсутності реальності адвокатських витрат, без урахування незначної складності цієї справи. Також указане клопотання не надіслано іншому учаснику справи, зокрема, відповідачу ОСОБА_8 ; клопотання містить вказівку на 6000 грн. за підготовку представником позивача позовної заяви ОСОБА_1 , однак така підписана і подана саме останнім, а не адвокатом Зозуля Ю.М. Сума витрат на правничу допомогу (18000 грн.) в рази перевищує ціну позову (3060 грн.). та не підтверджена жодними доказами, не містить даних про їх оплату чи обов`язок такої оплати позивачем. Також відсутній детальний опис робіт. Відтак, представник відповідачам просив суд врахувати подане письмове заперечення при ухваленні рішення у справі, а також у задоволенні клопотання адвоката Зозулі Ю.М. про відшкодування витрат на правничу допомогу просить відмовити повністю незалежно від результату розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю, виходячи із доводів позовної заяви. Суду пояснив, що 23.03.2022 року близько обіду він поїхав на власному автомобілі марки «Volkswagen Vento», реєстраційний номер НОМЕР_1 на належно йому садову земельну ділянку в АДРЕСА_1 , оскільки хотів там посадити щепи дерев і кущів (горіх, яблуня, малина), взявши із собою вказані саджанці та каністру води на 20 л., щоби їх підлити. Приїхавши туди близько 13 години, позивач побачив, що горить суха трава і вогонь підходить до його саду, після чого він почав гасити пожежу водою з власної каністри та ще ходив і набирав воду в озері неподалік. Згодом на місце пожежі приїхала пожежна машина, яка забуксувала та не могла виїхати, тоді його попросили виїхати на автодорогу, щоб його автомобіль цьому не заважав, що він і зробив. Також на місце пригоди приїхали поліцейські ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які побачивши у нього каністру з водою, безпідставно звинуватили позивача у підпалі трави, що не відповідає дійсності, про що ОСОБА_1 надав поліцейському письмові пояснення. Згодом щодо нього працівником ДСНС ОСОБА_8 було складено протокол і винесено оскаржувану постанову, які позивач вважає незаконними, оскільки його безпідставно звинуватили у підпалі трави, незважаючи на те, що він гасив пожежу, оскільки боявся, щоби вогонь не перекинувся на його садові дерева. Оскаржувані документи йому ОСОБА_8 приніс додому через два дні. При цьому, позивач звернув увагу суду, що він підписав документи, не читаючи їх, а також йому не було роз`яснено прав.

Представник позивача адвокат Зозуля Ю.М. в судовому засіданні повністю підтримав вимоги заявленого позову, покликаючись на доводи позовної заяви від 04.04.2022 та відповіді на відзив від 20.04.2023. Крім того, представник позивача звернув увагу суду на те, що спірна постанова винесена виключно на підставі протоколу, до якого жодних документів не долучено. Однак, поліцейським Качмарем І.Г. на місці події складені матеріали, зокрема, допитано позивача та інших осіб, здійснювався відеозапис. Однак такі матеріали відповідачем були отримані через 4 дні вже після винесення оскаржуваної постанови, а тому такі докази (письмові пояснення і відеозапис події) не можуть вважатись допустимими доказами, оскільки не були предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо його довірителя, а працівник відповідача ОСОБА_8 при розгляді справи керувався лише адміністративним протоколом, який за відсутності інших матеріалів не може вважатись беззаперечним доказом винуватості позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. Більше того, ОСОБА_1 не палив рослинності, а гасив пожежу та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, враховуючи відсутність доказів такому факту та порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відтак, просить задовольнити позов, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 грн., які позивач має сплатити адвокату.

Представники відповідача ГУ ДСНС України у Львівській області: Шпирка Р.О. та Герасимчук Ю.Ю. у судовому засіданні повністю заперечили позов ОСОБА_1 , плокликаючись на доводи, які викладені у раніше поданих відзиві на позовну заяву від 10.04.2023 та письмовому запереченні на відповідь на відзив від 28.04.2023. Крім того, представники відповідача звернули увагу суду на те, що позивач ознайомився та підписав адміністративний протокол від 23.03.2022 та оскаржувану постанову від 24.03.2022, йому було роз`яснено права та повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому, представники відповідача не заперечили, що спірна постанова від 24.03.2022 року винесена їх працівником ОСОБА_8 лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 23.03.2022, який є доказом винуватості позивача у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, а інші матеріали справи згодом були отримані ОСОБА_8 згідно відповіді начальника ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 28.03.2022, які (заява, письмові пояснення, відеозапис події) вказують на причетність ОСОБА_1 до скоєного адміністративного правопорушення. Відтак просили у задоволенні позову відмовити повністю. Окрім того, просили відмовити в задоволенні клопотання адвоката про відшкодування витрат на правничу допомогу, виходячи із безпідставності та необгрунтованості такого, порушення процедури його подання до суду (без направлення його відповідачу ОСОБА_8 ), нереальність та недоведеність заявлених витрат, відсутність доказів їх понесення позивачем, неспівмірність витрат із складністю справи, відсутність детального опису робіт тощо.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання повторно не з`явився, незважаючи на належне повідомлення його судом про дату, час і місце розгляду вказаної справи, про що в матеріалах справи є письмова розписка останнього від 20.04.2023 (а.с. 150), своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду від нього не надходило.

Заслухавши доводи позивача та його представника, доводи представників відповідача, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як убачається із оскаржуваної постанови провідного інспектора ВЗНЗ Золочівського районного управління ГУ ДСНС України у Львівській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Райти Володимира Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ №016842 від 24 березня 2022 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3060 грн., що « ОСОБА_1 23 березня 2022 року о 13 годині 18 хвилин на відкритій території сільськогогосподарського призначення с. Кізлів Буської міської територіальної громади Золочівського району Львівської області здійснив самовільне випалювання сухої рослинності без дотримання Порядку випалювання сухої рослинності, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №541 від 12.08.2021».

Частиною першою статті 77-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, - що тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста вісімдесяти до трьохсот шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від дев`ятисот до однієї тисячі двохсот шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В силу положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом безспірно встановлено, що оскаржувана постанова відповідача від 24.03.2022 року була винесена лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЛВ №020092 від 23.03.2022, тобто складеного днем раніше. Вказані обставини визнавались і не заперечувались стороною позивача та представниками сторін у судовому засіданні.

Згідно частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відтак, суд вважає недопустимими доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, що були долучені представником відповідача ГУ ДСНС України у Львівській області, а саме: відповідь ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 28.03.2022; диск із відеозаписом події; рапорт чергового працівника поліції; заява ОСОБА_4 від 23.03.2022; пояснення старости ОСОБА_5 , ураховуючи те, що такі не були предметом дослідження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення провідним інспектором ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старшим лейтенантом служби ЦЗ Райтою В.І. та під час ухвалення ним оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №016842 від 24 березня 2022 року, оскільки отримані ним вже після винесення оскаржуваного рішення (24.03.2022), згідно відповіді начальника ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 28.03.2022, що визнається та не заперечується позивачем, його представником та обома представниками відповідача.

Крім того, як убачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису події від 23.03.2022, що на провокативне запитання поліцейського ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 саркастично відповів: «та, та я запалив, навіщо мені це потрібно», тобто позивач на цьому відеозаписі події фактично заперечив свою вину в скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 77-1 КУпАП. Додатково у своїх письмових поясненнях поліцейському від 23.03.2022, позивач ОСОБА_1 повідомив, що «він 23 березня 2022 року приблизно о 12 год. 00 хв. на своєму автомобілі марки «Volkswagen Vento», реєстраційний номер НОМЕР_1 », поїхав на свій город біля озера в с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області, де побачив біля житлових будинків у полі, що горить суха трава, однак жодних осіб він там не побачив, а також йому не відомо про особу, яка могла підпалити суху траву. До нього під`їхала староста с. Кізлів, яка повідомила йому, що вогонь підходить до хати і попросила погасити вогонь. Під`їхавши до місця, де горіла суха трава, ОСОБА_1 побачив, що на одному будинку горить клейонка, якою було оббите вікно, і останній допоміг власнику будинку погасити вогонь».

Більше того, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду повідомила, що є колишнім Кізлівським сільським головою, а на даний час на пенсії. Навесні 2022 року на АДРЕСА_1 у полі декілька днів горіла стерня (трава), однак про сам факт загоряння трави чи причетність до цього певних осіб їй нічого не відомо.

Також судом з метою всебічного, повного та об`єктивно з`ясування усіх обставин справи в судові засідання викликались як свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в жодне судове засідання не прибули.

Отже, судом безспірно встановлено, що оскаржувана постанова відповідача від 24.03.2022 року була винесена лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЛВ №020092 від 23.03.2022, без урахування та дослідження будь-яких інших доказів, які надійшли на розгляд пізніше (після 28.03.2022).

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 квітня 2018 року в справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за вчинення адміністративного правопорушення працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення. Якщо в ході виявлення правопорушення застосовувався технічний засіб, він має бути зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, як то передбачено ст. 256 КУпАП. Верховним Судом визначено, якщо у протоколі про накладення адміністративне правопорушення не вказано технічний засіб яким здійснений фото або відеозапис, і відсутні інші докази вчинення адміністративне правопорушення, то провадження підлягає закриття на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративне правопорушення.

Крім того, як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а, що в справах про адміністративні правопорушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин, про що зазначено в постанові.

Натомість, оскаржувана постанова відповідача не містить жодного посилання на дослідження доказів, до неї не додано доказів, а також пояснень свідків, що свідчили б про наявність у діях позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до відповідальності.

Також відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 30 травня 2019 року в справі №337/3389/16-а, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 березня 2019 року в справі №199/7360/17(2-а/199/252/17) зроблено висновок про те, що протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлення порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, не встановлює його прав і обов`язків, а тому не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства. Разом з тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року в справі №490/236/16-а роз`яснено, що в порядку підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, як передбачає стаття 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. За змістом же статей 279, 280 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відтак, судом встановлено, що виходячи із положень вищезгаданих статей КУпАП, працівниками відповідача при винесенні оскаржуваних постанов не було виконано вимог цих статей, зокрема не зазначено належних і допустимих доказів на обгрунтування допущеного позивачем правопорушення, зважаючи на те, що на цьому настоює позивач та його представник, категорично заперечуючи вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП. Також не зазначено і не додано таких доказів працівником відповідача до оскаржуваної постанови серії ЛВ №016842 від 24 березня 2022 року. Аналогічно, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 77-1 КУпАП серії ЛВ №020092 від 23.03.2022, на підставі якого винесено оскаржувану постанову відповідача, що до вказаного протоколу не додано жодного доказу (матеріалів). Зокрема, у графі під №21 «до протоколу долучається» міститься «прочерк», тобто згаданий адміністративний протокол не містять належних і допустимих доказів цьому правопорушенню.

Згідно вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява№ 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Також, Верховним Судом викладена правова позиція у постанові від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження № К/9901/3839/17), згідно якої притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд вважає, що прийняте працівником відповідача ОСОБА_8 рішення у виді постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності (постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №016842 від 24 березня 2022) є необ`єктивною, необґрунтованою, винесеною з порушенням встановленого законодавством порядку та за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, як і відсутність доказів на порушення позивачем норм законодавства, а тому оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом скасування рішень суб`єкта владних повноважень із закриттям справи про адміністративне правопорушення (п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України) виключно в частині заявлених вимог до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, як єдиного належного відповідача в цій справі.

Разом із тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до провідного інспектора ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Райти Володимира Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, як неналежного відповідача в цій справі.

Як роз`яснив Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 10.06.2020 року в справі №440/696/18, що працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у цьому випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення. Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень в адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Відтак, судом встановлено, що після відкриття провадження у справі з`ясовано, що зазначений позивачем як відповідач: провідний інспектор ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старший лейтенант СЦЗ Райта Володимир Іванович, є неналежним відповідачем у цій справі, виходячи із того, що Райта В.І. розглянув справу про адміністративне правопорушення, передачене ч. 1 ст. 77-1 КУпАП щодо позивача ОСОБА_1 від імені державного органу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, а не від власного імені, та у цьому випадку не може виступати самостійним суб`єктом владних повноважень, тобто окремо від державного органу (ГУ ДСНС), посадовою особою якого він є, виносячи одноособове рішення, яке оскаржується позивачем.

Оскільки позов у цій частині заявлено до неналежного відповідача (провідного інспектора Райти В.І.), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до нього, як неналежного відповідача у цій справі.

Крім того, ураховуючи задоволення позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає відшкодуванню сплачений позивачем судовий збір, що підтверджується долученою до справи квитанцією ТВБВ №10013/051 від 04.04.2022 на суму 993 грн. (а.с. 1), який слід стягнути в сумі 992,40 грн. (0,4 від 2481 грн. на підставі п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області на користь позивача ОСОБА_1 , що відповідатиме положенню частини першої статті 139 КАС України.

Разом із тим, суд вважає, що вимога представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 грн. до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року в справі №826/14403/17, де Суд звернув увагу на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відтак, аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як убачається із заявленого клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу від 20.04.2023, у якому адвокат Зозуля Ю.М. просить суд у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог стягнути на користь позивача із ГУ ДСНС України у Львівській області витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн., які надані позивачу згідно наявного у справі Договору про надання правової допомоги від 11.11.2021 та Додатку №1 до цього Договору від 06.05.2022, де в силу п. 1.1 якого ціна послуг за представництво інтересів позивача по даній справі становить: 6000 грн. за підготовку позовної заяви у справі від 04.04.2022; 4000 грн. за підготовку відповіді на відзив; 500 грн. за участь у кожному судовому засіданні; 6000 грн. за підготовку апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Як зазначає адвокат Зозуля Ю.М. у вказаному клопотанні від 20.04.2023, що адвокатом на даний час підготовано позовну заяву (6000 грн.), дві відповіді на відзив (4000х2=8000 грн.), а також взято участь у восьми судових засіданнях (500х8=4000), а тому просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 грн., без надання документів на підтвердження витрат на правову допомогу, їх детального опису та обгрунтованого розрахунку.

При цьому, суд вважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, їх детального опису та обгрунтованого розрахунку, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Натомість, як слідує із матеріалів справи, що вперше договір про надання позивачу правничої допомоги між позивачем ОСОБА_1 і адвокатом Зозуля Ю.М. було укладено 06.05.2022 року, тобто вже після подання позовної заяви ОСОБА_1 від 04.04.2022, яка ним підписана особисто, а тому не має підстав вважати, що адвокатом Зозуля Ю.М. підготовано позовну заяву для позивача ОСОБА_1 , за яку визначено ціну послуги (6000 грн.). Названого представником позивача Договору про надання правової допомоги від 11.11.2021 у матеріалах справи не має і такого позивачем та його представником до суду не надано, як і не долучено доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, що встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, як того вимагають положення частини третьої статті 134 КАС України. Крім того, позивачем та його представником не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як того вимагають положення частини четвертої статті 134 КАС України.

Оскільки стороною позивача не надано до закінчення розгляду справи вищезгаданих документів на підтвердження витрат на правову допомогу, їх детального опису та обгрунтованого розрахунку, як і не надходило будь-яких заяв із цього приводу, а в матеріалах справи наявні виключно процесуальні повноваження адвоката Зозулі Ю.М. (ордер на надання правничої допомоги від 06.05.2022 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24.07.2020), а також Договір про надання правової допомоги від 06.05.2022 і Додаток №1 до нього від 06.05.2022, а клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу від 20.04.2023 року містить вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 18 000 грн. без жодного їх документального підтвердження (детального опису робіт (наданих послуг), актів, рахунків тощо), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ураховуючи наведене і керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 9, 72-78, 132, 134, 139, 143, 242-246, 262, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №016842 від 24 березня 2022 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відмовити у задоволенні позовних ОСОБА_1 до провідного інспектора ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Райти Володимира Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 993,00 грн. (дев`ятсот дев`яносто три гривні 00 копійок).

Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Буський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача: адвокат Зозуля Юрій Михайлович (80500, Львівська область, Золочівський район, м. Буськ, вул. Паркова, 8б).

Відповідач: ГУДСНСУ у Львівській області (79008, м. Львів, вул. Підвальна, 6; ).

Представник відповідача ГУДСНСУ у Львівській області: Шпирка Роман Олегович (79008, м. Львів, вул. Підвальна, 6).

Представник відповідача ГУДСНСУ у Львівській області: Герасимчук Юрій Юрійович (79008, м. Львів, вул. Підвальна, 6).

Відповідач: провідний інспектор ВЗНЗ Золочівського РУ ГУДСНС України у Львівській області старшого лейтенанта СЦЗ Райта Володимир Іванович (80500, Львівська область, Золочівський район, м. Буськ, площа Ринок, 19).

Повний текст судового рішення виготовлено: 29 травня 2023 року.

Суддя І. Б. Кос