Справа № 120/1793/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 травня 2023 р. Справа № 120/1793/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

27.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що відповідно до довідки №513- від 17.08.2022 року структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Барської міської ради, її взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

12.09.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Вподальшому, повторно зверталась з аналогічними заявами 17.10.2022 року та 02.11.2022 року.

Відповідач листом №0200-0203-8/90724 від 30.11.2022 року повідомив, що стаж підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 31.12.2002 року не зараховано, оскільки в реєстрі застрахованих осіб інформація за вказаний період відсутня, а також не надано довідку про суми сплаченого страхового внеску за даний період.

Позивач зазначила, що відповідно до листа №780/02-32-24-07 від 07.10.2022 року ГУ ДПС у Вінницькій області в період з 20.04.1993 року по 31.12.2016 року вона перебувала на загальній системі оподаткування та в період з 01.01.2017 року по 30.09.2019 року на спрощеній системі оподаткування.

Разом з тим, вказала, що не має можливості підтвердити сплату внесків, податків та загальнообов`язкових платежів через втрату документів, у зв`язку із окупацією Херсонської області.

Відповідно до відповіді на запит №2100-0603-9/19917 від 22.12.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області позбавлене можливості надати інформацію щодо сплати внесків ОСОБА_1 , оскільки первинні документи за період з 1993 року по 1997 рік, у тому числі й архівні матеріали залишились на непідконтрольній території, доступ до них повністю відсутній.

На переконання позивача, пенсійний орган безпідставно не врахував вищезазначений стаж роботи, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

14.03.2023 року на виконання вимог ухвали суду позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 20.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, яка міститься у матеріалах справи, ухвала суду про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету відповідача 23.03.2023 року о 19:44 год.

Разом з тим, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

10.04.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження, в обґрунтування якого вказала, що спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії та зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача, а лише виконав покладені на нього обов`язки та надав позивачу попередній розрахунок її пенсії.

Визначаючись щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Підстави та порядок закриття провадження у справі врегульовано статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Тобто, законодавством передбачений вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд закриває провадження у справі.

У відповідності до пунктів 4, 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV застрахована особа має право: отримувати безоплатно відомості, внесені до її персональної облікової картки з системи персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі інформацію, що відображає обсяг пенсійних коштів на її накопичувальному пенсійному рахунку в Накопичувальному фонді або індивідуальному пенсійному рахунку в недержавному пенсійному фонді - суб`єкті другого рівня системи пенсійного забезпечення, якщо застрахована особа обрала такий недержавний пенсійний фонд, та стан здійснення пенсійних виплат за формою, встановленою правлінням Пенсійного фонду, та в порядку, визначеному цим Законом; звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В даному випадку, позивач скористалась правом, передбаченим Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та звернулась із заявою про надання відомостей, внесених щодо неї до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу не зараховано до стажу роботи період ведення підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 31.12.2002 року. В той же час, жодним нормативно-правовим актом не заборонено звернення особи для отримання інформації щодо наявності чи відсутності даних, внесених до реєстру застрахованих осіб, оскільки наявність у системі персоніфікованого обліку (Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб у подальшому є підставою для призначення та здійснення такій особі пенсійних виплат. У свою чергу, відсутність у Реєстрі відповідної інформації призведе до порушення права застрахованої особи на одержання виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

На переконання позивача, відсутність у системі персоніфікованого обліку періоду ведення підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 31.12.2002 року порушує її право на одержання в майбутньому виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, у зв`язку з чим звернулась з цим позовом до суду.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження слід відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що відповідно до довідки №513- від 17.08.2022 року структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Барської міської ради, ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

12.09.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про попередній розрахунок пенсії. Вподальшому, повторно зверталась з аналогічними заявами 17.10.2022 року та 02.11.2022 року.

Відповідач листом №0200-0203-8/90724 від 30.11.2022 року повідомив, що стаж підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 31.12.2002 року не зараховано, оскільки в реєстрі застрахованих осіб інформація за вказаний період відсутня, а також не надано довідку про суми сплаченого страхового внеску за даний період.

Позивач зазначила, що відповідно до листа №780/02-32-24-07 від 07.10.2022 року ГУ ДПС у Вінницькій області в період з 20.04.1993 року по 31.12.2016 року вона перебувала на загальній системі оподаткування та в період з 01.01.2017 року по 30.09.2019 року на спрощеній системі оподаткування.

Разом з тим, вказала, що не має можливості підтвердити сплату внесків, податків та загальнообов`язкових платежів через втрату документів, у зв`язку із окупацією Херсонської області.

Відповідно до відповіді на запит №2100-0603-9/19917 від 22.12.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області позбавлене можливості надати інформацію щодо сплати внесків ОСОБА_1 , оскільки первинні документи за період з 1993 року по 1997 рік, у тому числі й архівні матеріали, залишились на непідконтрольній території, доступ до них повністю відсутній.

На переконання позивача, пенсійний орган безпідставно не врахував вищезазначений стаж роботи, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту а, б статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 частини 3-1 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Тобто, у період з 1993 року по 01.07.2000 року на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 по справі №643/20104/15-а.

Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи фізичної особи - підприємця з 01.07.1993 року по 31.12.2002 року.

Як вбачається із листа Головного управління ДПС У Вінницькій області №780/02-32-24-07 від 07.10.2022 року, у період з 20.04.1993 року по 31.12.2016 року позивач перебувала на загальній системі оподаткування (а. с. 17).

Водночас, з листа Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області від 22.12.2022 року вбачається, що у зв`язку з активними бойовими діями та тимчасовою окупацією території Херсонської області, у останнього відсутня можливість надати інформацію про сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за період з 07.03.1997 року по 31.12.2002 року, оскільки первинні документи, в тому числі архівні матеріали, залишились не непідконтрольній українській владі території (а.с 19).

Як вже зазначено судом, Порядком №637 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що відсутність відомостей в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, необхідних для обчислення страхового стажу не свідчить про те, що позивачем не сплачувався єдиний соціальний внесок.

В той же час, позивачем не надано передбачених законом документів, що підтверджують сплату страхових внесків у період з 01.07.1993 року по 31.12.2002 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відповідача відсутні підстави для зарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 31.12.2002 року за відсутності документально підтверджених доказів сплати позивачем страхових внесків.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович