Справа № 260/4264/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/4264/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Шестак Н.В.,

за участю:

позивача: представник - Гордієвич О.П.,

відповідача: представник - Чернобук Я.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо призову на військову службу під час загальної мобілізації ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправною бездіяльність Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невручення ОСОБА_1 повістки (повідомлення), щодо призову на військову службу під час загальної мобілізації та не направлення позивача на проходження медичного огляду, після призову на військову службу підчас мобілізації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 07 березня 2022 року позивача було призвано Ужгородським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на військову службу під час загальної мобілізації, однак при цьому повістку вручено не було, медичне обстеження стану здоров`я не проведено. Зазначає, що стан його здоров`я після звільнення з військової служби у запас в 1986 році значно погіршився, зокрема наявні хронічні захворювання хребта, які постійно прогресують. Проте відповідач протиправно не провів його медичного огляду та направив для проходження служби у військову частину НОМЕР_1 . Під час служби в такій військовій частині його самопочуття значно погіршилося, а за результатами проходження медичної комісії, куди його було направлено вже військовою частиною, позивача було визнано обмежено придатним до військової служби.

30 листопада 2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву №16262 від 24.11.2022, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що 04 березня 2022 року позивач самостійно виявив бажання проходити військову службу за мобілізацією у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. При цьому його було ознайомлено з порядком її проходження. Будь-яких скарг на стан здоров`я позивач не заявляв, визнав себе придатним до військової служби та за власним бажанням відмовився від проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до проходження військової служби. На момент призводу на військову службу позивач не повідомляв про наявність у нього підстав для надання відстрочки від призову та не надав жодних підтверджуючих документів.

Представник позивача у судовому засіданні 19 травня 2023 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду 19 травня 2023 року проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву №16262 від 24.11.2022.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 березня 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) прибув до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі Ужгородський РТЦК та СП), де йому в усному порядку було повідомлено про його призов на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №69/2020 від 24.02.2022.

Так, відповідно до тексту поданої ОСОБА_1 04 березня 2022 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви, позивач підтвердив факт його ознайомлення з призовом на військову службу та з порядком її проходження. Заявив, що скарг та заяв на стан свого здоров`я не має та вважає себе придатним до проходження такої.

07 березня 2022 року ОСОБА_1 було взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 та призвано на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №69/2020 від 24.02.2022, що підтверджується відомостями наявної в матеріалах справи копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 .

При цьому будь-якого медичного обстеження під час призову на військову службу ОСОБА_1 не проходив.

Вказана обставина сторонами визнається.

07 березня 2022 року ОСОБА_1 був знятий з військового обліку в Ужгородському РТЦК та СП та в подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо його призову на військову службу без вручення повістки та проходження медичного огляду протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Ч. 3 ст. 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232).

До видів військової служби, згідно ч. 6 ст. 2 Закону №2232, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Суд враховує, що спірні правовідносини виникли в період дії в Україні воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону №2232, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543).

Положеннями ст. 22 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до вимог Закону №2232, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Ч. 5 ст. 22 вищевказаного законодавчого акту передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Вказане узгоджується також з положеннями ч. 10 ст. 1 Закону №2322, відповідно до яких громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, в тому числі, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 253 Положення, призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.

Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент виникнення спірних правовідносин був військовозобов`язаним та у зв`язку з оголошенням мобілізації за власним бажанням з`явився до Ужгородського РТЦК та СП, де його було усно повідомлено про призов на військову службу під час мобілізації.

Законодавчими нормами встановлений обов`язок громадян після оголошення мобілізації з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення. Вказаний обов`язок був виконаний ОСОБА_1 04 березня 2022 року самостійно, що виключає необхідність скерування територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на адресу військовозобов`язаного письмового виклику.

За своєю суттю повістка (мобілізаційне розпорядження) являється документом, що зобов`язує військовозобов`язаного з`явитися протягом конкретно встановленого терміну у визначений призовний пункт.

Тому суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Ужгородського РТЦК та СП щодо невручення позивачу під час призову повістки (повідомлення).

В обґрунтування протиправності бездіяльності відповідача під час його призову на військову службу позивач, серед іншого, посилається на не направлення його на проходження медичного огляду.

Оцінюючі правомірність заявлених в цій позовних вимог, суд виходить з наступного.

Нормами ч. 13 ст. 2 Закону №2232 передбачено, що громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Вказане кореспондується також з нормами п. 3 Розділу І Положення.

Так, питання щодо медичного огляду військовозобов`язаних під час мобілізації врегульовано нормами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, пунктом 1.1 якого передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, в тому числі, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Главою 3 розділу ІІ Положення №402 врегульовано порядок здійснення медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п. 3.1 підрозділу 3 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) військових комісаріатів (пункт).

Абз. 2 п. 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

Відповідно до п.п. 3.4, 3.5 глави 3 розділу ІІ Положення №402, перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітки, загальний аналіз крові, визначаються група крові та резус-належність (особам, у яких немає відповідної відмітки у військовому квитку), ЕКГ, дослідження сечі. Особам, яким більше 40 років, обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор.

До початку огляду військовий комісаріат на всіх військовозобов`язаних отримує дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів (на тих, що перебувають на обліку у вказаних диспансерах, закладах, - витяг з історії хвороби), на осіб, що визнані інвалідами, - дані з органів соціального забезпечення, також медичну картку амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ України № 025) з поліклінік та медико-санітарних частин за місцем проживання, роботи або навчання.

Зазначені документи з відомостями із вищевказаних диспансерів (закладів), а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи військовий комісаріат до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Пункт 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 визначено, що після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

- «Придатний до військової служби»;

- «Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)»;

- «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

Судом встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час призову на військову службу, всупереч вищезазначеним законодавчим нормам, ІНФОРМАЦІЯ_2 на проходження медичного огляду до ВЛК взагалі не направлявся. В обґрунтування правомірності такого відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 будь-яких скарг та заяв на стан свого здоров`я під час його призову не заявляв, визнав себе придатним до військової служби, що підтверджується особисто поданою 04 березня 2022 року заявою.

Проте оцінивши такі твердження суб`єкта владних повноважень, суд вважає, що вони не відповідають положенням Конституції України та законодавчим нормам.

Так, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, Конституція проголосила Україну соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю, а права людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Таким чином, гарантоване нормами ст. 27 Конституції України право людини на життя є невід`ємним та не може бути обмеженим навіть в умовах воєнного стану. При цьому згідно з положеннями такої статті Конституції України обов`язок держави - захищати життя людини.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби, особливо в умовах воєнного стану, передбачають екстремальні умови несення служби, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я особи, що зумовлюють високі фізичні та психологічні навантаження, які можуть негативно вплинути на стан здоров`я людини та мати незворотні наслідки. Тому для забезпечення досягнення передбачених Конституцією України гарантій, а також можливості належного виконання військовослужбовцями свої обов`язків по захисту суверенітету та територіальної цілісності держави законодавством передбачено проведення обов`язкового медичного огляду таких осіб перед їх призовом на службу. Метою проведення такого огляду є проведення оцінки стану здоров`я і фізичного розвитку громадян в цілях визначення ступеня їх придатності до військової служби та можливості виконання військового обов`язку.

Тобто визначальною умовою можливості особи проходити військову службу є придатність до такої за своїм станом здоров`я.

Суд вважає, що позбавляючи особу права на проходження медичного огляду перед призовом на військову службу, особливо в умовах воєнного стану, суб`єкт владних повноважень, що фактично уособлює в собі державу, не дотримується взятих на себе по відношенню до людини зобов`язань.

В свою чергу подання військовозобов`язаним заяви, в якій останній стверджує, що не має жодних скарг щодо свого стану здоров`я не може виправдати таку протиправну бездіяльність, оскільки за відсутності необхідної медичної освіти та без проведення елементарних методів діагностики особа може навіть не підозрювати про наявність захворювань, що виключають можливість проходження військової служби.

Окрім того, суд відхиляє посилання відповідача на відмову ОСОБА_1 від проходження ВЛК, оскільки законодавчими нормами можливість такої відмови не передбачена.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Ужгородського РТЦК та СП щодо не направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду під час його призову на військову службу підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Ужгородського РТЦУ та СП щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації суд зазначає наступне.

Вищезазначеними законодавчими нормами передбачено, що з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють призов військовозобов`язаних на військову службу.

Вказане кореспондується також з повноваженнями та завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, визначеними Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154.

При цьому в законодавчому розумінні призову під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, тобто громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років, придатні до військової служби за станом здоров`я, за відсутності передбачених нормами ст. 23 Закону №3543, підстав для відстрочки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за віком міг бути призваний на військову службу під час мобілізації, про наявність передбачених нормами ст. 23 Закону №3543 підстав для відстрочки від мобілізації позивач не заявляє.

Разом з тим, суд не наділений компетенцією оцінити стан здоров`я позивача на предмет його придатності до військової служби.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

В даному випадку компетенцією встановлювати придатність особи до військової служби за станом здоров`я, в силу правових норм пунктів 1.1 та 2.1 Положення №402, наділені виключно ВЛК, що свідчить про дискреційність таких повноважень.

В свою чергу за відсутності висновку ВЛК про стан здоров`я ОСОБА_1 станом на день проведення призову суд не може встановити протиправність такого. Надані позивачем медичні документи хронологічно складені пізніше, а тому належними у розумінні норм КАС України доказами на підтвердження непридатності до проходження військової служби станом на момент виникнення спірних правовідносин вважатися не можуть.

Більше того, після направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за рішення ВЛК був визнаний обмежено придатним до військової служби, що не виключає можливості його призову.

Таким чином, провівши правовий аналіз обставин даної адміністративної справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду під час його призову на військову службу під час мобілізації.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути із Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань 248,10 гривень (Двісті сорок вісім гривень 10 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2023 року.

СуддяР.О. Ващилін