Справа № 200/19293/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року справа №200/19293/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Геращенко І.В., Казначеєв Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 200/19293/21 (суддя в І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

29 грудня 2021 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення 00 від 01.11.2021 р. Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 1720 від 28.10.2021 про перерахунок пенсії за віком, із врахуванням висновків суду; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу для призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 час перебування його на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням у період з 08.04.2008 року (день визнання інвалідом) по 28.10.2021 року (день звернення із Заявою про перерахунок пенсії), усього 13 років 6 місяців 21 день, як пільговий стаж шахтаря згідно статті 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, статті 1 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як 3 розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що звернувся до відповідача 2 із заявою 1720 про перерахунок пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці. Рішенням 00 від 01.11.2021 року відповідач 1 відмовив у перерахунку пенсії за віком у зв`язку з недостатністю пільгового стажу роботи, а саме неврахуванням до пільгового стажу роботи для призначення пенсії час перебування на інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням з мотивів ненадання позивачем уточнюючої довідки та інформації про результати атестації робочих місць. Рішення 00 від 01.11.2021 р. відповідача 1 про відмову в перерахунку пенсії вважає протиправним, просив задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 200/19293/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 01 листопада 2021 року о/р 00 Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2021 року 1607 та від 28.10.2021 року 1720 про перерахунок пенсії за віком на підставі статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці та зарахувати до пільгового стажу період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, а саме період з 24.04.2008 по 28.10.2021 року, як пільговий стаж шахтаря згідно ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ГУ ПФУ в Донецькій області взагалі не вчиняло жодних дій у відношенні позивача, які б порушили його право на пенсійне забезпечення.

Рішення про відмову в призначенні пенсії ухвалене за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Житомирській області.

Проте, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, що претендує на перерахунок пенсії.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, та відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є суб`єктами владних повноважень - органами виконавчої влади, основним завданням яких, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

18.10.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою за призначенням/перерахком пенсії 1607, відповідно до якої просив перерахувати пенсію та здійснити перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Крім того, 28.10.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою за призначенням/перерахком пенсії 1720, відповідно до якої просив здійснити перерахунок пенсії із врахуванням надбавки з урахуванням ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

01 листопада 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.10.2021 року 1720 щодо перерахунку пенсії за віком та встановлення доплати до пенсії згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці прийнято рішення о/р 00 Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Рішення обґрунтоване тим, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. Оскільки за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та довідки від 18.10.2021 року 501, виданої ДП Шахтоуправління Південнодонбаське 1 ОСОБА_1 з 24.04.2008 року по теперішній час працює, підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу як часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням відсутні. Крім того, період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство, шляхом надання уточнюючої довідки. Робота в шкідливих умовах після 21.08.1992 року зараховується до пільгового стажу за результатами атестації робочих місць за умовами праці, проведеної на підприємстві. Відповідно до ст. 8 Закону України Про підвищення шахтарської праці мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року. Згідно матеріалів пенсійної справи пільговий стаж ОСОБА_1 становить 11 років, що є недостатнім для встановлення доплати до пенсії згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20 липня 1989 року, що ОСОБА_1 працює у ДП Шахтоуправління Південнодонбаське 1 з 30.10.2002 року, а саме:

- на підставі наказу 201 від 30.10.2002 року прийнято машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем під землею;

- на підставі наказу 85-к від 13.05.2003 року переведено гірником очисною вибою підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті;

- на підставі наказу 189к від 13.10.2005 року переведено гірником очисного вибою під землею 5 розряду з повним робочим днем у шахті;

- на підставі наказу 80-к від 24.04.2008 року переведено учнем електрослюсаря черговим з ремонту обладнання;

- на підставі наказу 19к від 07.10.2008 року переведено електрослюсарем черговим з ремонту обладнання 4 розряду;

- на підставі наказу від 15.06.2011 року переведено електрослюсарем черговим з ремонту обладнання 5 розряду.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ДП Шахтоуправління Південнодонбаське 1 18.10.2021 року за 501, позивач у період з 13.05.2003 по 23.04.2008 року виконував роботи із шкідливими та важкими умовами праці з повним робочим днем в шахті за посадою, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 пунктом 1.1а, код КП 7111, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 36. Додатково зазначено, що позивач з 24.04.2008 року електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування, переведений на поверхню у зв`язку з інвалідністю, продовжує працювати по теперішній час.

Крім того, судом встановлено на підставі акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07.04.2008 року, що у ОСОБА_1 виявлено хронічне захворювання, перебуває на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до довідки серії 12 ААА 090549, виданої Обласною професійною МСЕК 21.05.2020 року, ОСОБА_1 за наслідками повторного огляду встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 40% з 01.02.2020 року безстроково.

Відповідно до розрахунку стажу позивача, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, період роботи позивача з 01.01.2004 по 23.04.2008 року зараховано до пільгового стажу за Списком 1 розділу 1 підрозділу 1, ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, постанова КМУ 202, період перебування позивача на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з 24.04.2008 по 28.10.2021 року зараховано до страхового, проте не зараховано до пільгового стажу за Списком 1.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для не зарахування до пільгового стажу для перерахунку пенсії позивача час перебування його на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням у період з 24.04.2008 року по 28.10.2021 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року 1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закон 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

В розумінні абз. 22 ст. 1 Закону 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком встановлені у статті 26 Закону 1058-IV, а пенсії по інвалідності у статті 30 Закону 1058-IV.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 1788-ХІІ (далі за текстом - Закон 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.5 ст.56 Закону 1788-ХІІ час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Зазначена гарантія встановлена і ч.4 ст.9 Закону України Про охорону праці від 14.10.1992 р. 2694-ХІІ.

Статтею 114 Закону 1058 та статтями 13, 14 Закону 1788-ХІІ визначено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Судом встановлено зі спірного рішення, що відповідачем 1 не заперечується факт перебування позивача на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням у період з 24.04.2008 року по 28.10.2021 року.

Таким чином, час перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення саме пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, суд звертає увагу, що період роботи позивача з 08.04.2008 по 23.04.2008 року зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком 1 розділу 1 підрозділу 1, ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, постанова КМУ 202.

16 вересня 2008 року набрав чинності Закон України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 року 345-VІ (далі за текстом-Закон 345-VІ), який спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

З огляду на ст.1 Закону 345-VІ дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі шахтарі), та членів їх сімей.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20.11.2018 р. у справі 345/4616/16-а (провадження К/9901/18104/18), що статтю 1 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці необхідно розглядати у нерозривному зв`язку зі списком 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячи цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Статтею 8 Закону 345-VІ встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Абзацом 3 частини 1 статті 28 Закону 1058, яка визначає мінімальний розмір пенсії за віком, передбачено, шо мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, статтею 8 Закону 345-VІ передбачені пільги для шахтарів щодо підвищеного мінімального розміру пенсії за віком. Ці пільги поширюються на працівників, зазначених у Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 26.05.2020 р. у справі 205/8712/16-а (провадження К/9901/38669/18).

При цьому слід врахувати, що ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 р у справі 345/763/17 та від 26.05.2020 у справі 205/8712/16-а .

Таким чином, умовою виплати пенсії у розмірах встановлених ст.8 Закону 345-VІ та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону 1058-IV є призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах.

На час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач досяг відповідного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому, відповідачем не були враховані усі правові підстави для зарахування до страхового та пільгового стажу часу перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням у період з 24.04.2008 по 28.10.2021 року для здійснення перерахунку і виплати пенсії за віком в розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як 3 розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 10 Закону 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності чи у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може бути враховано заробітну плату (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій ст. 40 Закону 1058-ІV (за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 до місяця звернення за переведенням з одного виду пенсії на інший або за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 незалежно від перерв та за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 до місяця звернення за переведенням з одного виду пенсії на інший), із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який було враховано під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою ст. 40 Закону 1058-ІV (за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком).

Зарахування вказаного періоду до пільгового стажу вплине на реалізацію позивачем права про перерахунок пенсії у відповідності до статті 8 Закону 345-VI.

З урахуванням встановлених судом обставин та відповідно до наведених вище правових норм, позивач має право на зарахування до його пільгового стажу зазначеного періоду, який не був зарахований, та відповідно на перерахунок призначеної пенсії за нормами Закону 345-VI.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи зазначене, з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправним рішення відповідача 1 від 01 листопада 2021 року о/р 00 Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяви позивача від 18.10.2021 року 1607 та від 28.10.2021 року 1720 про перерахунок пенсії за віком на підставі статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, зарахувавши до пільгового стажу період перебування його на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з 24.04.2008 по 28.10.2021 року, як пільговий стаж шахтаря згідно ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідками судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

В той же час, судом першої інстанції покладено зобов`язання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, хоча оспорюване (й скасоване рішенням місцевого суду в цій справі) рішення про відмову в перерахунку пенсії було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Апеляційний суд зауважує на тому, що будь-які дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Виходячи з вищевикладеного, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані виключно до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, як органу, що допустив порушення під час розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії.

Приймаючи до уваги наведене, пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено як фактичних, так і юридичних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 200/19293/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 200/19293/21 змінити. В абзаці третьому резолютивної частини рішення слова та цифри «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122)» замінити словами та цифрами «Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (, юридична адреса: 10003, м.Житомир, вул. О.Ольжича, 7)».

В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення слова та цифри «у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні замінити словами та цифрами «у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Абзац шостий резолютивної частини рішення виключити.

У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 200/19293/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 30 травня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів А.А. Блохін

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв