Справа № 420/6836/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6836/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквафрост» (вул. Центральна, 1-Е, с. Бурлача Балка, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001) до Львівської митниці (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквафрост» до Львівської митниці, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 21.03.2023 року №UA209000/2023/100139/1.

Представник позивача зазначив, що між ТОВ «Аквафрост» та компанією «Ideal Foods Ltd.» (Лискерд, Великобританія) укладено контракт №30/01/18-6 від 30.01.2018, відповідно до якого останній зобов`язується поставити на користь ТОВ «Аквафрост» товар морожені каркаси лосося атлантичного.

Відповідно до вказаних умов контракту позивачем отримано від контрагента товар та з метою здійснення митного оформлення 21.03.2023 року подано митну декларацію №23UA1209 з визначенням митної вартості товару за ціною договору.

Однак відповідачем 21.03.2023 року прийняті картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/000812 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100139/1.

Представник позивача вважає прийняте відповідачем рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що в оскаржуваному рішенні вказано, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме: згідно з п.1.1 контракту від 30.01.2018 №30/01/18-6 перелік товарів які постачаються повинні бути наведені у додатках до контракту, однак у наданому декларантом пакеті документів на вантаж відсутній такий документ.

Представник позивача зазначає, що додаток до контракту - це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов та вважає Інвойс таким додатком до зовнішньоекономічного договору (контракту), предметом якого є імпорт-експорт товарів. В інвойсі продавець вказує кількість та вартість товару, умови угоди та оплати, тобто дані, які впливають на розрахунок мита.

Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що до митного оформлення не надано Заявку на перевезення, у якій має зазначатись вартість фрахту відповідно до вимог п. 2.1 контракту з надання транспортних послуг від 06.11.2020 №06/11/20. Проте транспортні витрати підтверджено та відображено в Рахунку №507/2023 від 20.03.2023.

Крім того в оскаржуваному рішенні зазначено, що надане декларантом платіжне доручення без будь-яких відміток уповноваженого банку не дає змоги ідентифікувати платіж з зовнішньоекономічною операцією.

Представник позивача стверджує, що наданий банківський платіжний документ містить відомості про товар, за який сплачено кошти, реквізити контракту та інвойсу. Таким чином здійснення міжнародного платежу є підтвердженим.

Вважає висновки митного органу лише припущеннями, оскільки в оскаржуваному рішенні ніяк не обґрунтовано, яким чином зазначені припущення впливають на митну вартість товару, а тому не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні документів за наданими документами.

Крім того, представник ТОВ «Аквафрост» зазначає, що витребувані митницею документи згідно з ч.2 ст.53 МК України не є обов`язковими, а враховуючи, що надані декларантом документи підтверджували всі складові митної вартості, тому у митного органу не було законних підстав для витребування додаткових документів.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.61).

Ухвала суду від 06.04.2023 року доставлена до електронного кабінету відповідача через підсистему «Електронний суд» - 07.04.2023 року (а.с.64). Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов, інших заяв та клопотань від відповідача не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі станом 29.05.2023 року не зареєстровано).

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що 30.01.2018 року між позивачем ТОВ «Аквафрост» (покупець) та компанією «Ideal Foods Ltd.» (Лискерд, Великобританія) (постачальник) укладено контракт №30/01/18-6, відповідно до п.п.1.1-1.2 якого постачальник постачає за цим контрактом товар, який зазначається у додатках до цього контракту. Постачання здійснюється на адресу покупця. Покупець приймає товар і бере на себе зобов`язання щодо розрахунків з Постачальником.

Згідно з п.п.1.3 контракту товаросупровідні документи, які постачальник повинен надати покупцю на кожну партію товару: 1) товаротранспортна накладна (коносамент, CMR, авіанакладна, залізнична накладна); 2) сертифікат походження (загальної форми або EUR-1 якщо застосовно); 3) якісний сертифікат виробника; 4) декларація виробника; 5) ветеринарний сертифікат затвердженої в Україні форми; 6) пакувальний лист; 7) інвойс; 8) експортна декларація.

Терміни та умови поставки (у відповідно до «ІНКОТЕРМС-2010») обумовлюються інвойсами до цього Контракту (п.п.3.2 контракту).

Ціни товару, що поставляється, повинні бути узгоджені сторонами. Вони вказуються в інвойсі та/або додатку на кожну поставку товару. Загальна сума контракту складається із сум поставок, зазначених в інвойсах та/або додатках на кожну окрему поставку (п.п.4.1-4.2 контракту) (а.с.47-50).

20.01.2023 року контрагентом позивача складено інвойс №ORD010196 на поставку партії морожених каркасів лосося атлантичного кількістю 19500 кг вартістю 12675,00 євро. Визначено, що поставка здійснюється на 100% передплаті (а.с.23).

З метою митного оформлення вказаного товару ТОВ «Аквафрост» подано до Львівської митниці митну декларацію від 21.03.2023 №23UA12U9, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору (а.с.15-16).

Для підтвердження вказаних у деклараціях відомостей до митного органу поданий відповідний пакет документів відносно кожної митної декларації згідно з МК України (контракт, рахунок-фактура (інвойс), договір на транспортно-експедиційне обслуговування та інші документи).

Проте відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.03.2023 №UA209230/2023/000812 (а.с.19-20).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 21.03.2023 року №UA209000/2023/100139/1 вказано, що надані документи не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була сплачена за товар, надані на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, зокрема: 1) згідно з п. 1.1 зовнішньоекономічного контракту від 30.01.2018 №30/01/18-6 передбачено що перелік товарів які постачаються повинні бути наведені у додатках до контракту; 2) відповідно до вимог п.2.1 контракту з надання транспортних послуг від 06.11.2020 №06/11/20 передбачено надання Заявки на перевезення, у якій у тому числі має зазначатись вартість фрахту. Даний документ до митного оформлення не надано у т.ч. і на вимогу митного органу, що не дає змоги у повній мірі перевірити повноту нарахування витрат на перевезення вантажу; 3) відповідно до інформації яка наведена у інвойсі від 20.01.2023 №ORD010196 по даній поставці передбачений авансовий платіж за поставлений вантаж. Декларантом на вимогу митного органу надано платіжку але без будь-яких відміток уповноваженого банку, що не дає змоги ідентифікувати даний документ з даною зовнішньоекономічною операцією, що в свою чергу суперечить вимогам ст. 53 МКУ.

Рішенням повідомлено декларанта про необхідність подання додаткових документів, зокрема: 1) рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 13) переклади документів відповідно до вимог ст. 254 МКУ.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що на вимогу митного органу декларантом надано документи які зазначені у митній декларації та додатково подано прайс-лист продавця товару, а не виробника як було зазначено контролюючим органом.

Відповідач дійшов висновку про невизнання заявленої митної вартості товару через неподання декларантом документів не спростування декларантом жодних, визначених контролюючим органом, розбіжностей та ненадання жодного додаткового документа.

Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем визначено митну вартість за резервним методом, на підставі даних згідно МД №UA500110/2022/007654 від 07.11.2022 щодо товару, заявленого до митного оформлення, вартість якого є більшою ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, у разі незгоди з рішеннями, права на їх оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч.3 ст.52 цього МКУ.

Представник позивача, вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткові документи лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 21.03.2023 року №UA209000/2023/100139/1 зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Проте жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей відповідачем не надано.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами договору.

В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

За приписами МКУ митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Суд вважає необґрунтованими посилання митного органу як на підставу не підтвердження ціни товару те, що перелік товарів які постачаються повинні бути наведені виключно у додатках до контракту.

Відповідно до п.п.1.1-1.2 якого постачальник постачає за цим контрактом товар, який зазначається у додатках до цього контракту.

Згідно з п.п.1.3 контракту товаросупровідні документи, які постачальник повинен надати покупцю на кожну партію товару: 1) товаротранспортна накладна (коносамент, CMR, авіанакладна, залізнична накладна); 2) сертифікат походження (загальної форми або EUR-1 якщо застосовно); 3) якісний сертифікат виробника; 4) декларація виробника; 5) ветеринарний сертифікат затвердженої в Україні форми; 6) пакувальний лист; 7) інвойс; 8) експортна декларація.

Загальна сума контракту складається із сум поставок, зазначених в інвойсах та/або додатках на кожну окрему поставку (п.п.4.1-4.2 контракту).

Таким чином умовами контракту передбачено альтернативу: укладення сторонами додатків до контракту та/або складення інсойсів, тому суд вважає необґрунтованим висновок митниці щодо обов`язковості складення та надання до митного оформлення додатку до контракту із визначенням товару, якій поставляється.

Також суд вважає необґрунтованими висновки митного органу про обов`язковість складення та подання відповідно до п. 2.1 контракту «заявки на перевезення товару (із визначенням фрахту)», з огляду на наступне.

Пунктом 2.1 контракту встановлено, що якість товарів, що постачаються, повинна відповідати нормам, прийнятим у країні виробника товару та не суперечити нормам якості, ухваленим в Україні.

Іншими положеннями контракту також не передбачено обов`язку формування покупцем «Заявки на перевезення товару», тобто доводи митниці з цього приводу спростовуються матеріалами справи.

При цьому, положеннями ч.ч.2-4 ст.53 МК України не передбачено надання такого документа як «Заявка на перевезення товару», а тому митний орган необґрунтовано вказав обов`язковість такого документа для визначення митної вартості товару.

Водночас, щодо не підтвердження наданими до митного оформлення документами сплати фрахту як складової митної вартості товару декларанта суд враховує наступне.

06.11.2020 року між позивачем, ТОВ «Аквафрост» (замовник), та ПП «Болеро Трейд» (експедитор) укладено договір №06/11/20 на транспортно-експедиційне обслуговування та організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом внутрішньому та/або міжнародному сполученнях, згідно п.1.1 якого експедитор зобов`язується надавати замовникові послуги з організації перевезень вантажів замовника та забезпечувати оптимальне транспортно-експедиторське обслуговування автомобільним транспортом на умовах цього договору та підписаних сторонами заявок, а замовник зобов`язується оплатити ці послуги. На умовах цього договору здійснюється організація перевезень вантажів замовника автомобільним транспортом, що належить залученим експедитором перевізникам у внутрішньо-міському, міжміському і міжнародному сполученнях за цінами, які встановилися на транспортному ринку (а.с.40-45).

20.03.2023 року ПП «Болеро Трейд» складено рахунок №507/2023, копію якого надано декларантом разом із МД від 21.03.2023 №23UA12U9 на підтвердження визначеної митної вартості товару (а.с.46).

Отже, така складова митної вартості товару як фрахт була включена до неї та підтверджена декларантом належними документами.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17 наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Суд вважає також необґрунтованими та безпідставними висновки контролюючого органу про неможливість ідентифікації наданого контролюючому органу платіжного документу з господарською операцією, з огляду на наступне.

Поставка товару згідно інвойсу від 20.01.2023 №ORD010196 кількістю 19500 кг вартістю 12675 євро здійснюється на 100% передплаті (а.с.23).

Пунктом 5 контракту №30/01/18-6 від 30.01.2018 визначено умови платежу, згідно якого платежі повинні здійснюватися покупцем на рахунки, вказані постачальником в інвойсі на кожну поставку товарів. Покупець протягом 48 годин після оплати передає факсом/e-mail копії платіжних документів або іншу інформацію про платіж. Сума, умови та валюта платежу також повинні вказуватись в інвойсі на кожну конкретну поставку товару. Платежі за цим контрактом можуть здійснюватися як у вигляді передоплати.

Митному органу надана сканкопія електронного підтвердження платіжного доручення від 07.03.2023 року №SAAtoAFTsnpO-7307-000002, яке видане Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банком України» (АТ «Укрексімбанк») та містить наступні відомості: - рахунок отримувача, контрагента позивача компанії «Ideal Foods Ltd.», що відповідає рахунку, визначеному у контракті №30/01/18-6 від 30.01.2018; - призначення платежу як плата за партії морожених каркасів лосося атлантичного кількістю згідно контракту №30/01/18-6 від 30.01.2018, інвойсів №ORD010196 від 20.01.2023, №ORD010570 від 20.02.2023 (а.с.38-39).

Тобто електронним документом підтверджується сплата 27300 євро на рахунок контрагента за дві поставки, в тому числі за поставку товару згідно інвойсу №ORD010196 від 20.01.2023 вартістю 12675 євро, за митним оформленням якого прийняте оскаржуване рішення.

Таким чином суд вважає безпідставними висновки митниці щодо неможливості ідентифікації сплати позивачем вартості поставки за інвойсом №ORD010196 від 20.01.2023 згідно контракту №30/01/18-6 від 30.01.2018.

Між тим суб`єкту владних повноважень не достатньо лише вказати на обставини, які викликали у нього сумніви, а необхідно пояснити їх зв`язок з наявністю обґрунтованих сумнівів в митній вартості товару.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено яким чином відсутність в електронному документів відміток банку вплинуло на митну вартість товарів, хоча митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у заявленій митній вартості, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та достовірності, зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх оформленні.

Водночас відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.

Таким чином відповідачем не спростовано жодними належними, допустимими та достатніми доказами, що документи, надані позивачем до митної декларації від 21.03.2023 №UA209230/2023/000812 не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що б могло надати митному органу підстави для висновку про неправильне визначення позивачем митної вартості.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).

Між тим, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим відповідно до положень п.2,4 ст.55 МКУ.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Такі докази не містяться і в матеріалах даної справи №420/6836/23.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72, 73, 75, 76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 21.03.2023 року №UA209000/2023/100139/1.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 по справі №1.380.2019.001962 дійшов висновку, що при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову в розумінні Закону «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.

Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с.14), 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні склала 27571,20 грн.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,7,9,12,13, 139,241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквафрост» (вул. Центральна, 1-Е, с. Бурлача Балка, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001, ) до Львівської митниці (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, , код ЄДРПОУ ВП 43971343) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 21.03.2023 року №UA209000/2023/100139/1.

Стягнути з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквафрост» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва