Справа № 520/21921/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 травня 2023 року № 520/21921/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі Цикало А.О.

за участі представників сторін:

позивача Бабка С.А., Тарара І.П., Ментішинової Л.М.

відповідача Книга Ю.Ю., Горбань Т.С., Соіч Ю.Г.

ІІІ - особи - Прудь О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (вул. Плеханівська, буд. 126,м. Харків,61037, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ), третя особа: Державний концерн "Укроборонпром" (вул. Дегтярівська, буд. 36,м. Київ,04119, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому, після уточнення позовних вимог, просило суд:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №№ 2, 2, 0,2, 2 від 28.07.2021 та податкове повідомлення-рішення від 27.10.2021 №2.

-стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ (ВП) 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (код СДРПОУ 14315629, вул. Плеханівська, 126, м. Харків, 61001, ІВАN №UА0033829, м. Київ, АТ «Укрексімбанк», Україна, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 200115228) витрати зі сплати судового збору у сумі 22 700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі наказу від 16.03.2021 № 1724-п проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (далі - Підприємство, позивач) за період з 01.07.2017 по 31.12.2020 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки складено Акт № 11042/20-40-07-02-08/14315629 від 25.06.2021 (надалі - Акт перевірки), відповідно до якого, на думку контролюючого органу, встановлено ряд порушень Підприємством податкового та іншого законодавства України. 30.07.2021 на адресу ДП «Завод імені В.О. Малишева» (надалі - Підприємство) надійшли податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 28.07.2021, прийняті на підставі Акту перевірки:

-№ 2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 69 378,85 грн. за не реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних у період липень 2017 - лютий 2020 року;

-№ 2 про застосування пені у сумі 657 256,00 грн. за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств у зв`язку із заниженням чистого фінансового результату за рахунок не підтвердження реальності походження, введення в обіг товару за номенклатурою з ризиковими підприємствами ТОВ "Електротех плюс", ТОВ «Ай-Вега», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «Станкінпром»;

-№ 0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у сумі 500 000,00 грн. за отримання дизельного пального без ліцензій на право його зберігання в період з 01.04.2020 по 26.05.2020;

-№ 2 про розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань (податкових зобов`язань та/або штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, у загальній сумі 601 148,75 грн., з яких сума заниженого податкового зобов`язання 480 919,00 грн. і сума штрафних (фінансових) санкцій 120 229,75 грн.;

-№ 2 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 23 842 644,00 грн. внаслідок заниження податкового зобов`язання з ПДВ на списання невиправного (остаточного) браку, заниження податкового зобов`язання з ПДВ на знецінення запасів що призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість;

-№ 2 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2020 року у сумі 58 867 886,00 грн. внаслідок заниження інших доходів за рахунок не підтвердження реальності походження, введення в обіг товару за номенклатурою з ризиковими підприємствами: ТОВ "Електротех плюс", ТОВ «Ай:Вега», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «Станкінпром» та не відображення в бухгалтерському обліку у складі інших операційних доходів простроченої безнадійної кредиторської заборговані, не включення до складу доходів дисконтування довгострокової заборгованості, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у період 2018, 2019, 2020 роки;

-№ 2 про збільшення грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на суму 257 693 333,38 грн., з яких сума грошового зобов`язання складає 233 883 906,50 грн., штрафні санкції - 23 809 426,88 грн.

-№ 2 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2020 року у сумі 58 867 886,00 грн. внаслідок заниження інших доходів за рахунок не підтвердження реальності походження, введення в обіг товару за номенклатурою з ризиковими підприємствами: ТОВ "Електротех плюс", ТОВ «Ай-Вега», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «Станкінпром» та не відображення в бухгалтерському обліку у складі інших операційних доходів простроченої безнадійної кредиторської заборговані, не включення до складу доходів дисконтування довгострокової заборгованості, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у період 2018, 2019, 2020 роки;

Позивач 19.08.2021 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою про скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

Рішенням від 13.10.2021 №23335/6/99-00-06.01.01.06 про результати розгляду скарги ППР ГУ ДПС у Харківській області від 28.07.2021 №2 скасовано, ППР ГУ ДПС у Харківській області від 28.07.2021 № 2 в частині застосування штрафної санкції у розмірі 72 137,85 грн. скасовано. Решту ППР ГУ ДПС у Харківській області залишено без змін.

Підприємство не погоджується з вищезазначеними податковими повідомленнями- рішеннями та вважає їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню, а тому звернулось до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в задоволенні позовних вимог відмовити, в обґрунтування своєї правової позиції надали відзив на позов.

Представник третьої особи в судовому засіданні в задоволенні позовні вимогипдтимав, просив суд позов задовольнити..

Дослідивши надані матеріали справи та надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, за результатом якої складено акт від 25.06.2021 №11042/20-40-07-02-08/14315629 (далі - акт перевірки).

Перевіркою, з урахуванням відповіді на заперечення, встановлено порушення Підприємством вимог:

пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 480 919 грн.;

пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 58 867 886 грн.;

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст.198 Кодексу в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього у сумі 23 842 644 грн., у тому числі за грудень 2020;

п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 в результаті чого занижено частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями всього у сумі 657 256 грн.;

п. 201.1, п. 201.10. ст. 201 Кодексу встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 33 746,06 грн. та не реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригувань в ЄРПН на загальну суму 92 184 484,97 грн.;

пп.271.1.2 п.271.1 ст.271 Кодексу в результаті чого занижено податок на землю в періоді, що перевірявся, на загальну суму 233 883 906,50 грн.;

ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР, а саме під час отримання зазначених партій пального не мало ліцензій на право зберігання

За результатами акта перевірки, з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень Підприємства, ГУ ДПС у Харківській області прийняті ППР від 28.07.2021, а саме:

№ 2 (форма «ПС») про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 69 378,85 грн.;

№ 2 (форма «Р») про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями всього у сумі 657 256 грн.;

№ 0 (форма «С») про застосування штрафних санкцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності на загальну суму 500 000 грн.;

№ 2 (форма «Р») про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 601 148,75 грн., у т. ч. основний платіж - 480 919,0 грн., штрафних санкцій - 120 229,75 грн.;

№ 2 (форма В4») про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 23 842 644 грн.;

№ 2 (форма «П») про зменшення суми від`ємного значення з податку на прибуток на суму 58 867 886,0 грн.;

№ 2 (форма «Р») про збільшення грошового зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб на загальну суму-257 693 333,38 грн., у т. ч. основний платіж - 233 883 906,5 грн., штрафна санкція - 23 809 426,88 грн. (скасовано ДПС України).

Позивач 19.08.2021 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою про скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

Рішенням від 13.10.2021 №23335/6/99-00-06.01.01.06 про результати розгляду скарги ППР ГУ ДПС у Харківській області від 28.07.2021 №2 скасовано, ППР ГУ ДПС у Харківській області від 28.07.2021 № 2 в частині застосування штрафної санкції у розмірі 72 137,85 грн. скасовано. Решту ППР ГУ ДПС у Харківській області залишено без змін.

01.11.2021 на адресу Підприємства надійшло податкове повідомлення-рішення від 27.10.2021 № 2, яким за результатами розгляду ДПС України скарги ДП «Завод імені В.О. Малишева», ГУ ДПС у Харківській області збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на суму 529010,90 грн., з яких сума заниженого податкового зобов`язання 480 919,00 грн., сума штрафної санкції 48091,90 грн.

Щодо податкового повідомлення рішення № 2 (форма «ПС») про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 69 378,85 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що в порушення п. 201.1, п. 201.10. ст. 201 Кодексу встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 33 746,06 грн. та не реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригувань в ЄРПН на загальну суму 92 184 484,97 грн.

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1 ст. 200 Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Кодексу при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 '.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 '.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 Кодексу передбачено, що порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Кодексу при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 '.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 '.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної / розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної / розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування.

Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120 1.1 цієї статті, не застосовуються.

У разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198,5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні- рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про правомірне застосування штрафної санкції в розмірі 69378,85 грн., а тому винесене рішення є правомірним, законним, а тому не підлягає скасуванню.

Щодо рішення № 0 (форма «С») про застосування штрафних санкцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності на загальну суму 500 000 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході проведення перевірки встановлено порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР, а саме під час отримання зазначених нижче партій пального не мало ліцензій на право зберігання.

Судом встановлено, що згідно з наявною інформацією ДП «ЗАВОД» отримано 2 ліцензії, реєстраційний №2001424, терміном дії з 26.05.2020 до 26.05.2025, на право зберігання пального за наступними адресами: м. Харків, Слобідський район, вул. Плеханівська, буд. 126; м. Харків, Комінтернівський район, вул. Морозова, буд. 13.

Для отримання ліцензій на право зберігання пального ДП «Завод» подано до податкового органу перелік ємностей, які використовуються для зберігання пального, розташованих за адресою: м. Харків, Комінтернівський район, вул. Морозова, буд. 13, «Проміжний підземний склад ГСМ зі східної» (має окремий інвентарний №001097), 4 ємності, загальним обсягом 50 мЗ.

Згідно з даними акцизних накладних, ДП «Завод» у періоді з 01.04.2020 по 26.05.2020 отримувало дизельне пальне 22.04.2020 у кількості 6847 л та 06.05.2020 у кількості 10104 літрів.

З урахуванням наявних обставин справи, перевіркою встановлено факти зберігання платником податків дизельного палива за адресою, на яку у ДП «Завод» відсутня ліцензія на право зберігання пального, чим порушено вимоги статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», з урахуванням змін та доповнень (далі - Закон №481).

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС у Харківській області прийнято ППР від 28.07.2021 № 0, згідно з яким до ДП «Завод» застосована фінансова санкція на суму 500000 грн. за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби.

Згідно з пп. 27 п. 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 (далі - постанова № 227), ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Ліцензування оптової торгівлі пальним або зберігання пального здійснюють ДПС (ДФС).

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі - Закон №2628) внесені зміни до Закону №481, які набули чинності з 01.07.2019.

Статтею 1 Закону №481 визначено, зокрема, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно до статті 15 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним або зберігання пального видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі паливним або на зберігання пального центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.

Орган виконавчої влади уповноважений видавати ліцензії на право оптової торгівлі пальним визначено у постанові Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою внесені зміни до пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609 (опубліковано 28.06.2019 у газеті «Урядовий кур`єр» №121.

Відповідно до абзацу першого преамбули Закону № 481 - цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 17 Закону № 481 передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000, 00 гривень.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про правомірне застосування штрафної санкції, а тому рішення є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення рішення № 2 про застосування пені у сумі 657 256,00 грн. за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств у зв`язку із заниженням чистого фінансового результату за рахунок не підтвердження реальності походження, введення в обіг товару за номенклатурою з ризиковими підприємствами ТОВ "Електротех плюс", ТОВ «Ай-Вега», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «Станкінпром»; податкового повідомлення рішення № 2 (форма В4») про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 23 842 644 грн.;податкового повідомлення рішення № 2 (форма «П») про зменшення суми від`ємного значення з податку на прибуток на суму 58 867 886,0 грн. та податкового повідомлення-рішення від 27.10.2021 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на суму 529010,90 грн., з яких сума заниженого податкового зобов`язання 480 919,00 грн., сума штрафної санкції 48091,90 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході проведення перевірки встановлено порушення:

п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 в результаті чого занижено частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями всього у сумі 657 256 грн., а саме: ДП «ЗАВОД ІМЕНІ В.О.МАЛИШЕВА» не нараховано частину чистого прибутку (доходу), що підлягає статі до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, оскільки був занижений чистий фінансовий результат за рахунок не твердження реальності походження, введення в обіг товару за номенклатурою з ризиковими підприємствами: ТОВ "ЕЛЕКТРОТЕХ ПЛЮС", ТОВ «АЙ-ВЕГА», ТОВ «ФІРМА «КЛИЧ», ТОВ «СТАНКІНПРОМ». Період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення рушення: З квартал 2017, 4 квартал 2017року, 1 квартал 2018року.

-п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст.198 Кодексу в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього у сумі 23 842 644 грн., у тому числі за грудень 2020;

-пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 58 867 886 грн.;

-пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 480 919 грн.;

Суд вказує, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від`ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від`ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов`язань у зв`язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов`язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов`язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов`язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року N 996-ХІУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996-ХІУ).

Відповідно до статті 1 цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-ХІУ, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону N 996-ХІУ, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, на переконання суду, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними, розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Надані до суду копії договорів, бухгалтерських та інших документів мають силу первинних документів для цілей ведення бухгалтерського і податкового обліку, оскільки господарські операції з вищезазначеними контрагентами Підприємства здійснювались фактично, що підтверджується рахунками, банківськими виписками, видатковими накладними, прибутковими ордерами, товарно-транспортними накладними, дорожніми листами, перепустками, довіреностями на отримання товару, зареєстрованими у Журналі реєстрації довіреностей, накладними на внутрішнє переміщення матеріалів, вимогами, податковими накладними та іншими документами, які містять достатні дані про зміст цих господарських операцій і їх конкретних учасників.

Копії банківських виписок про перерахування коштів за придбаний товар за діючими договорами свідчать про понесення Підприємством витрат на його придбання.

Зазначені первинні документи, на підставі яких Підприємством було сформовано податковий кредит, містять всі обов`язкові реквізити передбачені ст. 201 ПК України, ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІУ, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, стосуються господарських операцій з вище переліченими контрагентами та фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення Підприємством законної мети їх здійснення, а саме придбання продукції на підставі договорів, укладених з метою здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, що узгоджується з основними видами економічної діяльності Підприємства. Податковий орган у встановленому законом порядку не довів факту підробки, недостовірності чи неналежного оформлення цих документів.

На час видачі податкових накладних контрагенти Підприємства були зареєстровані у встановленому законом порядку у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної податкової служби, мали статус платників ПДВ, на момент укладання та виконання Договорів їх свідоцтва платника ПДВ не були анульовані, доказів що спростовують ці обставини, не виявлено.

Акт перевірки не містить жодного умотивованого посилання про фактичне порушення Підприємством вимог законодавства, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту, та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, не наведено жодного доводу на підтвердження недобросовісності Підприємства або можливої фіктивності його безпосередніх контрагентів.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Однак, судом також встановлено, що в ході проведення перевірки представлених ДП «Завод» первинних документів, бухгалтерського та податкового обліку, аналізу укладених правочинів, які висвітлюють взаємовідносини ДП «Завод» контрагентом- постачальником ТОВ «Станкінпром», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «АЙ-ВЕГА», ТОВ «Елекгротех Плюс» на предмет відповідності господарських операцій діючому законодавству, встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання підприємством ДП «Завод» товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, задекларовані господарські операції із придбання товарів не відбувалися у дійсності. Рух активів від контрагента-постачальника ТОВ «Станкінпром», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «АЙ-ВЕГА», ТОВ «Елекгротех Плюс» ДП «Завод» в дійсності не відбувся. Надані ДП «Завод» первинні документи, не опосередковувалися реальним рухом активів між ДП «Завод» контрагентом-постачальником ТОВ «Станкінпром», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «АЙ-ВЕГА», ТОВ «Електротех Плюс».

Укладені між ДП «Завод» та контрагентом-постачальником ТОВ «Станкінпром», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «АЙ-ВЕГА», ТОВ «Електротех Плюс» договори не опосередковувався реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет.

Фактично підприємством ДП «Завод» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з одержання товару і складено первинні документи всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за №168/704. Оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу

Таким чином, внаслідок формування активу за рахунок надходження товарів (запасів) з джерела невідомого походження з його легалізацією за рахунок використання документів «контрагента», що фактично не міг і не здійснював постачання, підприємством ДП «Завод» по взаємовідносинам з ТОВ «Станкінпром», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «АЙ-ВЕГА», ТОВ «Електротех Плюс» неправомірно здійснено бухгалтерські проводки з придбання ТМЦ Дт 20 Кт 631 на суму 33 236 576 гривень.

Внаслідок вищевказаного, перевіркою встановлено порушення-вимог пгі. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), що призвело до заниження інших доходів (р.2120 «Інші операційні доходи» звітів про фінансові результати (форма №2)) на суму 33236576 грн та завищення суми податкового з ПДВ на загальну суму 5 718 815 гривень. |

Також суд зазначає, що Відповідно до пп. 19 '.1.51 п. 19 '.1 ст. 19і Кодексу контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу, зокрема: здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу) до бюджету державними та комунальними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких є державна та/або комунальна власність.

Порядок відрахування до державного бюджету частини прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138 (далі - Порядок) на підставі ст.29 Бюджетного кодексу України та ст. ст.5, 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Відповідно до частини сімнадцятої п. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України до складу доходів загального фонду Державного бюджету України, зокрема, належать частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

Згідно з п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 (далі - Порядок № 138) частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75 відсотків.

Згідно з п. 1 Порядку .№ 138, із змінами, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 у розмірі 90 відсотків, з 1 січня 2020 р. - у розмірі 80 відсотків.

Згідно з п. З Порядку № 138 відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2011 № 138, частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 16.05.2011 № 285, та зазначається у Податковій декларації з податку на прибуток підприємств, форма якої затверджена наказом МФУ від 20.10.2015 № 897.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку (далі - Розрахунок), який подається до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюється до податкової декларації (абзац другий п. 46.1 ст. 46 Кодексу).

Розрахунок разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до контролюючих органів у строк, передбачений для подання Декларації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21 вересня 2006 № 185, Кодекс є складовою законодавства про управління об`єктами Державної власності. [

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21 вересня 2006 № 185 (далі - Закон № 185), Кодекс є складовою законодавства про управління об`єктами державної власності.

Статтею 11 Закон № 185 передбачена відповідальність платників частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку за неподання або несвоєчасне подання до податкових органів розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку або за порушення правил нарахування та сплати (перерахування) таких платежів у порядку, передбаченому Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що вказані порушення увійшли до податкових повідомлень- рішень 2, 2 від 28.07.2021 та податкове повідомлення-рішення від 27.10.2021 №2, то суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог в частині скасування ППР 2, 2 від 28.07.2021 та про відмову в скасуванні ППР від 27.10.2021 №2.

Суд вказує, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 27.10.2021 року №2, від 28.07.2021 року №2, №2 в частині зменшення розміру від`ємного значення в сумі 5718813 грн., №2 в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування в сумі 30564806 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (вул. Плеханівська, буд. 126,м. Харків,61037, ) сплачений судовий збір в сумі 10215 (десять тисяч двісті п`ятнадцять) 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2023 року.

Суддя Зінченко А.В.