Справа № 380/14224/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14224/22 пров. № А/857/4946/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі № 380/14224/22 (головуючий суддя Гулик А.Г., м. Львів, час ухвалення 12 год. 19 хв., повне судове рішення складено 20 лютого 2023 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: а) визнати протиправними дії відповідача щодо призначення та обрахунку розміру пенсії відповідно до статей 6, 7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, а також такими, які проведені з порушеннями Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням, статей 6, 7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 11.02.1997, ратифікованої Законом України від 22.11.1996 №546/96-ВР, зокрема щодо визначення розміру заробітку для обрахунку пенсій, здійсненого відповідно до Закону - 1058, але з направлено сфальсифікованими даними з відповідних документів відносно розмірів набутого позивачем стажу, які не відповідали, а після цього стали відповідати нормам частини 1 статті 7 Угоди та Закону 1058, і які по документах раніше відповідали, а після цього перестали відповідати нормам частини 2 статті 7 Угоди, що дало можливість відповідачу змінити застосування частини 2 на частину 1 статті 7 Угоди, а потім і відмовитись від застосування Угоди та вести призначення та обрахунок пенсії відповідно до Закону - 1058, але без врахування передбачених норм статей 6,7 Угоди, що і було здійснено;

б) зобов`язати відповідача провести перерахунок розміру пенсії позивача з 01.05.2022 за законодавством України з урахуванням статей 6, 7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення та застосувати постанову Кабінету Міністрів України №919 від 05.07.2006.

Рішенням від 13 лютого 2023 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що трудовий стаж позивача після переселення в Україну становить 19 місяців і його недостатньо для мінімально необхідного трудового (страхового) стажу для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії відповідно до ч.1 ст.7 Угоди у відповідності до законодавства Договірної Сторони переселення (Закону-1058), але пенсійний орган продовжив перерахунок відповідно до Закону 1058, не застосовуючи вимоги ч.2 ст.7 Угоди, за якою громадянам, у яких відсутній мінімальний необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії, розмір визначається із середнього заробітку працівника відповідної професії та кваліфікації в Договірній Стороні переселення, аналогічній його останній професії та кваліфікації на території Договірної Сторони попереднього постійного проживання на час призначення пенсії, а саме головного енергетика СДЮШОР 10-12 розряду, яка, за його підрахунками, складає 73 597, 92 грн.

Також апелянт не погоджується, що при призначенні пенсії пенсійний орган застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016-2018 роки (6188,89 грн), а не за 2019-2021 роки, як вважає позивач, було б правильно, та яка становила 10 846, 37 грн.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи за їх безпідставністю та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 (1954 р.н.) у 2018 році переїхав з Республіки Білорусь до України на постійне місце проживання, що підтверджується посвідкою № НОМЕР_1 від 19.10.2018.

22.12.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до об`єднання профспілок Львівщини із запитом №1300-5209-8/104411 про надання довідки про розмір середньої заробітної плати працівника відповідної професії і кваліфікації в Україні, аналогічній останній професії і кваліфікації позивача в Білорусії, тобто енергетика за вересень 2014 року.

28.03.2022 та 11.04.2022 позивач звернувся до відповідача із заявами про призначення пенсії.

У заяві від 11.04.2022 позивач просив обрахувати його пенсію відповідно до статей 6, 7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 та Закону України «Про пенсійне забезпечення» із середнього заробітку працівників відповідної професії і кваліфікації в Україні (головного енергетика СДЮШОР 10-12 розряду).

У листі-відповіді від 26.04.2022 №5241-4044/М-52/8-1300/22 відповідач повідомив позивача про те, що згідно з листом управління по праці, зайнятості і соціальному захисту Барановічского міського виконавчого комітету Брестської області від 22.11.2021 №8346, пенсія йому виплачена по 30.04.2022, тому пенсію позивачу буде призначено з 01.05.2022.

19.05.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просив переглянути нарахування його пенсії з урахуванням стажу 18 років.

У листі від 10.06.2022 №7129-6844/М-52/8-1300/22 відповідач повідомив позивача про те, що пенсія йому призначена з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.05.2022, оскільки до 30.04.2022 позивач отримував пенсію у Республіці Білорусь. Пенсія обчислювалася з врахуванням страхового стажу 18 років 10 місяців 02 дні, коефіцієнт страхового стажу 0,18833. Для обчислення пенсії враховано заробітну плату за період роботи в Україні з 01.04.2019 по 31.10.2020 за даними персоніфікованого обліку, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 0,16236. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії із застосування проіндексованого показника заробітної плати, з якої сплачено страхові внески (6186,32грн), становить 1004,41грн (6186,32грн*0,16236). Розмір пенсійної виплати з 01.05.2022 становить 2100 грн.

23.05.2022 позивач подав до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області скаргу, в якій просив обрахувати його пенсію відповідно до статей 6, 7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 та Закону України «Про пенсійне забезпечення» із середнього заробітку працівників відповідної професії і кваліфікації в Україні (головного енергетика СДЮШОР 10-12 розряду).

У листі від 20.06.2022 №7521-6535/М-53/8-1300/22 відповідач повідомив позивача, що розглядає питання щодо додаткового зарахування до його стажу періоду з 01.07.1992 по 27.03.1996.

22.06.2022 позивач подав до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області скаргу, в якій повідомляє, що багаторазові перерахунки розміру його пенсії здійснені з помилками і порушеннями законодавства. Просить перерахувати його пенсію та здійснити її доплату з 01.05.2022 (дати призначення).

У листі від 20.07.2022 №9177-8444/М-53/8-1300/22 відповідач повідомив позивача про те, що після завершення воєнного стану буде здійснено запити до білоруської сторони щодо перевірки довідок про заробітну плату за період до 01.01.1992.

07.08.2022 позивач подав відповідачу скаргу, в якій просив обрахувати його пенсію відповідно до статей 6, 7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь "Про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення" від 14.12.1995 та Закону України "Про пенсійне забезпечення" із середнього заробітку працівників відповідної професії і кваліфікації в Україні (головного енергетика СДЮШОР 10-12 розряду).

20.08.2022, 29.09.2022 позивач звертався до Пенсійного фонду України із заявами, в яких просив здійснити перерахунок призначеної йому пенсії з 01.05.2022 за законодавством України з урахуванням статей 6, 7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь "Про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення" від 14.12.1995, Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №919, Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298, наказом Міністерства України у справах молоді та спорту від 23.09.2005 №2097 «Про впорядкування умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій галузі фізичної культури і спорту» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

У листі від 29.08.2022 №1300-5202-8/77570 відповідач повідомив позивача про те, що при обчисленні його пенсії додатково врахована довідка про заробітну плату для нарахування пенсії від 28.08.2014 №840, видана заводом «Могильовтрансмаш». У зв`язку з цим збільшився розмір пенсії позивача до 3229,17 грн.

У листі-відповіді від 21.09.2022 №23875-24165/М-03/8-2800/22 Пенсійний фонд України повідомив позивачу про те, що розмір його пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу 36 років 10 місяців 4 дні (враховано по 07.10.2020, в тому числі зараховано навчання з 01.09.1971 по 11.06.1976, період роботи з 16.11.1992 по 27.03.1996) та заробітної плати, визначеної за періоди з 01.01.1986 по 31.12.1991 та з 23.04.2019 по 07.10.2020. З огляду на те, що після переселення в Україну позивач працював та набув страховий стаж, підстави для обчислення його пенсії із середнього заробітку працівника відповідної професії та кваліфікації в Україні, аналогічній його останній професії та кваліфікації на території Білорусії, відсутні.

02.09.2022 позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернення, в якому навів бажаний розрахунок його пенсії. Просить відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до наведеного розрахунку.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо розрахунку розміру призначеної йому пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що відсутні правові підстави для обчислення пенсії позивача із середнього заробітку працівника відповідної професії та кваліфікації на території України на час призначення пенсії відповідно до норм ч.2 ст. 7 Угоди, оскільки позивач набув мінімальний необхідний трудовий стаж. Також суд визнав необґрунтованим застосування положень Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії в разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого постановою КМ України від 05.07.2006 №919, оскільки суд не встановив та позивач не надав доказів того, що відомості про нараховану йому заробітну плату втрачені підприємством у зв`язку зі стихійним лихом, аварією чи катастрофою, чи іншими непереборними обставинами.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основним нормативно - правовим актом у сфері пенсійного забезпечення є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року

№ 1058-IV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорах з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 (набрала чинності для України 11.02.1997) (далі Угода) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Угоди при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Так, згідно зі ст. 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує трудовий стаж особи є трудова книжка (01.01.2004).

З 01.01.2004 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог вказаного Закону за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджено постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Суд першої інстанції ретельно дослідив надані сторонами докази та встановив, що при призначенні пенсії позивачу відповідач врахував весь наявний у нього страж, набутий як на території Республіки Білорусь, так і на території України, який загалом становить 36 років 10 місяців 4 дні (з 11.10.1976 по 04.09.2014 - в Білорусі, з 23.04.2019 по 07.10.2020 в Україні). При цьому періоди роботи позивача у Республіці Білорусь підтверджуються випискою з індивідуального особового рахунку застрахованої особи за період з 01.01.2003 по 31.08.2014, засвідченою печаткою Фонду соціального захисту населення Міністерства праці та соціального захисту Республіки Білорусь.

Відтак, порушення пенсійним органом України положень ст. 6 Угоди щодо зарахування трудового (страхового стажу) суди не встановили.

Щодо визначення розміру пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 40 закону України №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим згаданої частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Статтею 7 Угоди передбачено такі варіанти обчислення пенсії:

- із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення (ч.1);

- із середнього заробітку працівника відповідної професії та кваліфікації в Договірній Стороні переселення, аналогічній його останній професії та кваліфікації на території Договірної Сторони попереднього постійного проживання на час призначення пенсії (ч.2).

З матеріалів справи судами встановлено, що під час своєї трудової діяльності позивач, окрім роботи в Україні, працював у період з 11.10.1976 по 04.09.2014 в Республіці Білорусь.

Таким чином, страховий стаж позивача для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії, в т.ч. за час роботи в Республіці Білорусь, перевищує 60 календарних місяців.

Оскільки у позивача наявний мінімально необхідний страховий стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії, то підстави для визначення пенсії із середнього заробітну працівника відповідної професії та кваліфікації в порядку ч.2 ст.7 Угоди відсутні.

Саме таких висновків щодо застосування наведених вище норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі №212/150/17-а при розгляді аналогічного спору.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому суд апеляційної інстанції, керуючись наведеними нормами процесуального закону, застосовує норми ч.2 ст. 7 Угоди відповідно до висновків Верховного Суду.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими покликання позивача на неправильність застосування пенсійним фондом при визначенні розміру пенсії середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки, оскільки пенсія за віком позивачу вперше була призначена ще в Республіці Білорусь та виплачувалася до призначення такої на території України.

Підсумовуючи наведені вище обставини в контексті правових норм, що регулюють спірні відносини, та враховуючи правозастосування таких норм Верховним Судом у подібному спорі, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі № 380/14224/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 26.05.2023