Справа № 560/510/23
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/510/23
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2023 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Замкова виправна колонія (58)" про визнання протизаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1.Визнати протиправним рішення комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» з питань розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, переведення засуджених на підставі ст.ст.10,50,57,93,101,147,151-1 КВК України та встановлення адміністративного нагляду від 26 серпня 2022 року згідно протоколу № 16, яким відмовлено засудженому ОСОБА_1 у переведенні з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних житлових приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки, скасувати вказане рішення та зобов`язати відповідача розглянути дане звернення засудженого повторно.

2. Визнати протиправним рішення комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» з питань розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, переведення засуджених на підставі ст.ст.10,50,57,93,101,147,151-1 КВК України та встановлення адміністративного нагляду від 22 грудня 2022 року згідно протоколу № 29, яким відмовлено засудженому ОСОБА_1 у направленні матеріалів в суд щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому що не став на шлях виправлення, скасувати вказане рішення та зобов`язати відповідача розглянути дане питання повторно.

3. Зобов`язати адміністрацію ЗВК-58 видалити з особової справи ОСОБА_1 неправдиву інформацію, та притягнути до відповідальності винних у цьому, за формальний підхід.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами розгляду його звернення до відповідача про переведення з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних житлових приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки, 25.08.2022 року рішенням комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», згідно протоколу №16, враховуючи поведінку та ставлення до праці, позивачу відмовлено у переведенні.

Крім того, рішенням комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», згідно протоколу №29 від 22 грудня 2022 позивачу відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення. Висновок комісії про те, що він не став на шлях виправлення, та прийняте рішення відповідача вважає протиправними і просить скасувати.

Зазначає, що 16 років не має дисциплінарних порушень. У 2016 році прийняв Святе водне Хрещення, завіт з Богом.

Також вказує, що у характеристиці від 22.12.2022 вказано, що у Сімферопольському СІЗО характеризувався негативно, і в ЗВК-58 також характеризувався негативно. Однак цьому немає підтвердження. В інших складених характеристиках не вказаного такого.

Ухвалою суду від 22.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі відбувається залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання. Під час засідання комісії було розглянуто матеріали особової справи засудженого ОСОБА_1 , поведінка в період відбування покарання. ОСОБА_1 відбув 5 років в багатомісних приміщеннях камерного типу, за час відбування покарання характеризується посередньо, заохочень немає, на виробництві установи непрацевлаштований, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість.

Становлення особи на шлях виправлення - це не повне виправлення засудженого (у цьому випадку відпадає сама необхідність у подальшому відбуванні покарання), а прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Цей елемент підстави характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватися не на характерис тиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Розглядаючи питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, комісією враховувались поведінка, ставлення особи до праці за весь період відбування покарання, враховувалась тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. За час відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» відсутні достатні підстави, щоб свідчили про те, що засуджений ОСОБА_1 став на шлях виправлення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

30.11.2004 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) засуджено до довічного позбавлення волі Апеляційним судом АР Крим.

25.08.2022 відбулося засідання комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно протоколу комісії №16 від 25.08.2022 ОСОБА_1 , враховуючи поведінку та ставлення до праці, відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ч.2 п.3 ст.151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України (переведенні з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менше як п`яти років покарання).

Зазначено, що за час відбування покарання характеризується посередньо - мав 3 стягнення за порушення режиму відбування покарання, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень немає. На виробництві установи непрацевлаштований. Останній період часу дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дбайливо ставиться до майна колонії і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Рішення прийнято одноголосно.

Згідно протоколу №29 від 22.12.2022 ОСОБА_1 відмовлено в направленні матеріалів в суд щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 ч.5 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.

Вказано, що ОСОБА_1 відбув 15 років призначеного судом покарання. За час відбування покарання характеризується посередньо, заохочень немає, має 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. На виробництві установи непрацевлаштований. Останній період часу дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Рішення прийнято одноголосно.

Довідкою про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_1 від 22.12.2022 стверджено відсутність заохочень, та наявність трьох погашених стягнень, зокрема догани і позачергове чергування (в період з 21.02.2005 по 12.01.2006).

Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_1 від 22.12.2022, за час відбування покарання характеризується посередньо. На виробництві установи непрацевлаштований. Останній період часу дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дбайливо ставиться до майна колонії і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумліно через особисту не організованість. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених Духовне відродження. Проведено та внесено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення до підсистеми КАСАНДРА Єдиного реєстру засуджених осіб, взятих під варту, згідно чого визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК України) визначено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно частин 1-4 статті 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Положеннями частини 4 статті 7 КВК України встановлено, що правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Відповідно до статті 151-1 КВК України зміна умов тримання засуджених до довічного позбавлення волі здійснюється в порядку, визначеному статтею 100 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.151-1 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки можуть бути переведені, зокрема, з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання.

Відповідно до статті 100 КВК України залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду.

Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У разі якщо таке подання передбачає переведення засудженого до установи виконання покарань з вищим рівнем безпеки, воно погоджується із спостережною комісією.

Крім цього, згідно з ч.5 ст.82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч.3 ст.154 КВК адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Діяльність відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України з питань приймання до цих установ засуджених та осіб, взятих під варту, їх обліку, переміщення під вартою (конвоювання), звільнення з установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, а також з інших питань, пов`язаних з виконанням вироків судів, інших рішень суду визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 845/7 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.2012 за № 957/21269 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції в установі (СІЗО) створюється комісія, яка розглядає питання про подання:

- до суду - матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі»;

- до міжрегіональної комісії, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів - матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 93 КВК України в межах зони діяльності центрального та південного регіонів або міжрегіонального управління без зміни рівня безпеки; матеріалів щодо переведення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої в межах зони діяльності центрального та південного регіонів або міжрегіонального управління згідно з вимогами статей 101, 151-1 КВК України без зміни рівня безпеки;

- до центральної комісії - матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України, через міжрегіональну комісію, центральні комісії щодо установ центрального та південного регіонів, коли таке переведення виходить за межі повноважень цих комісій.

Згідно п.5 та 6 вказаного розділу рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним.

Засідання комісії оформлюється протоколом засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України (додаток 17), який підписується головою, членами комісії та секретарем комісії. У разі прийняття рішення про відмову у можливості представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, у протоколі зазначаються підстави відмови.

Відповідно до п.9 розділу IV Інструкції на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку засудженого, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання.

До подання долучається висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого з оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, визначена з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому-десятому частини першої статті 132 КВК України, та особова справа.

Таким чином, комісія державної установи "Замкова виправна колонія (58)" наділена виключним правом щодо розгляду питань про подання щодо застосування до засуджених осіб, які відбувають покарання у цій колонії, пільг, передбачених КК та КВК України.

З аналізу наведених норм слідує, що висновок про можливість застосування такої пільги, як переведення засуджених, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних щодо особи засудженого в цілому, зокрема: наявності дисциплінарних стягнень і заохочень, ставлення до праці і навчання, адміністрації установи, інших засуджених, підтримання ним соціальних зв`язків, а також інших обставин, що його характеризують.

При цьому, вирішальним є не лише факт відбуття певної частини покарання, а те, що засуджений на день розгляду питання про зміну умов тримання став на шлях виправлення.

Суд звертає увагу, що стаття 101 КВК України не є імперативною нормою в частині обов`язкового застосування установою наведеної вище пільги. За комісією установи виконання покарань залишається право вирішувати питання про можливість надання такої пільги щодо кожного засудженого індивідуально.

При цьому, для застосування такої пільги позитивні характеристики поведінки засудженого за час відбування покарання повинні переважати над негативними. У протилежному випадку неможливо обґрунтовано вважати, що засуджений за час відбування покарання став на шлях виправлення.

Однією із обов`язкових умов для прийняття рішення про зміну умов тримання засудженого є доведення сумлінною поведінкою і ставленням до праці того, що він став на шлях виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого, і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на зміну умов його тримання, а не його утримання від неправомірної поведінки.

У свою чергу, комісія є колегіальним органом, а рішення на ній приймаються шляхом голосування членів комісії після оцінки комісією всіх обставин, які мають значення для його прийняття.

При цьому, для комісії не встановлено обов`язку зазначати у витязі із протоколу її засідання докладних мотивів ухвалення нею того чи іншого рішення. У разі, якщо таке рішення є несприятливим для особи, зазначаються лише підстави для відмови.

Порушень процедури ухвалення вказаних рішень судом не встановлено.

У характеристиці позивача відсутній загальний висновок про те, що він характеризується задовільно, а висновок про те, що позивач став на шлях виправлення, взагалі відсутній.

Довідкою про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_1 від 22.12.2022, стверджено відсутність заохочень, та наявність трьох погашених стягнень.

З аналізу характеристики позивача і довідки про наявність у нього заохочень і стягнень неможливо дійти беззаперечного висновку про, те що він став на шлях виправлення.

Доказів протилежного позивач не надав і цього не встановлено судом, а власний висновок засудженого про його виправлення (16 років не має дисциплінарних порушень, прийняв Святе водне Хрещення) не спростовує вищевказане.

Крім того, вирішення питання щодо звернення до суду із поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким здійснюється за результатами оцінки безпосередньо особи засудженого, згідно характеристики, його морально-психологічних якостей, вчинків тощо. Тому доцільність надання пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є процесом оціночним, яке вирішується членами комісії.

Частина 3 ст. 154 КВК України також не є імперативною нормою у частині обов`язкового застосування установою пільги стосовно засудженого, оскільки за установою залишається право вирішення питання щодо можливості застосування у конкретному випадку такої пільги.

Оцінюючи наявні в справі докази та аналізуючи встановлені фактичні обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність ухвалених ним рішень.

Отже, комісією відповідача обґрунтовано відмовлено позивачу у зміні умов тримання та направлення матеріалів в суд щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відтак, оскаржувані рішення відповідача, оформлені протоколами, не підлягають скасуванню.

Як наслідок, позовні вимоги про зобов`язання відповідача розглянути звернення повторно не підлягають до задоволення з огляду на те, що вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправними та скасування рішень, які відхилені судом.

Щодо позовних вимог стосовно видалення з особової справи неправдивої інформації із притягненням до відповідальності винних у цьому, суд зазначає таке.

Підставою цього позивач фактично вказує те, що у характеристиці від 22.12.2022 вказано, що у Сімферопольському СІЗО (з 21.11.2003 до 13.11.2005) і в ЗВК-58 ( з 13.11.2005 до 14.08.2015) він характеризувався негативно (вказано про випадки притягнення до дисциплінарної відповідальності у цей період). Однак в інших складених характеристиках (в яких також зазначено про випадки притягнення до дисциплінарної відповідальності у цей період) вказано, що він у цей період характеризувався посередньо.

Однак суд зазначає, що характеристика не є нормативно-правовим або індивідуальним актом. Порядок складання характеристик у спірному випадку не врегульовано.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Характеристика - це документ, у якому в офіційній формі представниками установи надано оцінку якостей особи.

Тобто, висловлена в характеристиці оцінка якостей особи є лише суб`єктивною думкою керівництва (чи іншої особи) установи, а тому не є рішенням в розумінні КАС України. Тому сама характеристика, як і дії посадових осіб суб`єкта владних повноважень щодо її складання, не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав позивача, не змінюють стану його суб`єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов`язків у сфері публічно-правових відносин.

Саме визначення документу вже говорить про те, що це є оцінка, яка може сформуватись на певних документально зафіксованих результатах діяльності особи, а здебільшого формується у процесі відбування покарання (поведінка, вчинки тощо) та не потребує документального оформлення. У спірному періоді вказано про випадки притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, тому висловлена в характеристиці оцінка якостей особи за такий період є суб`єктивною думкою.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29 травня 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державна установа "Замкова виправна колонія (58)" (вул. Гагаріна, буд. 2,Ізяслав,Хмельницька область,30300 , код ЄДРПОУ - 08564771)
Головуючий суддя Д.А. Божук