Справа № 320/11930/22
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року справа №320/11930/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункти 3, 5 Наказу Міністерства юстиції України від 19 червня 2022 року № 2551/5 «Про задоволення скарги».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що наказом Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" від 19 червня 2022 року № 2551/5 задоволено скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_5 - скасовано рішення від 03.12.2021 № № 62029777, 62031346, 62035871, 62037991, що прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та анульовано йому доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскаржуваний наказ прийнято на підставі висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.02.2022.

Позивач не погоджується із твердженнями, що зазначені у висновку колегії, вважає, зазначений наказ протиправним та таким що підлягає скасуванню. Також вважає, що анулювання назавжди доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є одним з суворих видів санкції за порушення вимог законодавства України в сфері державної реєстрації, а тому таке рішення повинно прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що нотаріусом було допущено порушення вимог ст.ст. 18 та 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV, а відтак наказ Міністерством юстиції України є таким що винесений відповідно до вимог законодавства.

Представник третьої особи пояснень суду не надав, в судові засідання не з`являвся.

В судове засідання, призначене на 18.04.2023 представник відповідача не прибув, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи наявністю у країні воєнного стану та у зв`язку із загрозою для безпеки життя і здоров`я працівників Міністерства.

Розгляд справи було відкладено на 26.04.2023.

У судове засідання, 26.04.2023 представники відповідача не прибули. Натомість надіслали електронною поштою два аналогічних клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із воєнним станом в Україні. У зв`язку із періодичним оголошенням повітряних тривог зазначають про загрозу безпеки життю і здоров`ю працівників Міністерства.

Суд, протокольною ухвалою визнав неявку представників відповідача неповажною та продовжив розгляд справи.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, приймаючи до уваги думку представника позивача, судом прийнято рішення про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_5 30.12.2021 року подано до Міністерства юстиції України скаргу на реєстраційні дії, що проведені державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, а саме рішення від 03.12.2021 № № 62029777, 62031346, 62035871, 62037991.

Скаржник вважав оскаржувані рішення протиправними та просив їх скасувати, оскільки ним було відкрито виконавче провадження щодо ОСОБА_1 , якій належить 1/2 частка у праві спільної часткової власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:082:0060 (далі - земельна ділянка А), :01:082:0112 (далі - земельна ділянкаВ), на які ним були накладені арешти.

Приватним нотаріусом ОСОБА_4 проведено поділ земельних ділянок А і Б на підставі посвідчених ним договорів і проведено державну реєстрацію припинення права власності на земельні ділянки, та виділено частки у праві власності які були арештовані скаржником, у результаті чого вважає неможливим здійснити стягнення у виконавчому провадженню на земельні ділянки А і Б.

В результаті поділу земельних ділянок А Б були створені нові - земельні ділянки, право власності на які зареєстровані за ОСОБА_2 , і земельні ділянки, право власності на які зареєстровані за ОСОБА_1 , та перенесено арешти на новостворені земельні ділянки.

Колегією Міністерства встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію прав (реєстрацію поділу) за наявності обтяжень прав на зазначені земельні ділянки. Таким чином, Колегія прийшла до висновку, що оскаржувані рішення є незаконними та підлягають скасуванню. Крім того, зважаючи на порушення приватним нотаріусом ОСОБА_4 вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, Колегією встановила підстави для анулювання йому доступу до Державного реєстру прав.

Не погоджуючись зі спірним наказом, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (далі також - Закон №1952), Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року №1150 (далі також - Порядок №1128).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 37 Закону №1952 рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Відповідно до абзаців 1, 3 частини третьої статті 37 Закону №1952 рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Згідно з частиною четвертою статті 37 Закону №1952 днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №1952 скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

З матеріалів справи судом встановлено, що оскаржуване рішення відповідача щодо анулювання доступу позивачу до Державного реєстру прав на нерухоме майно прийнято на підставі розгляду скарги приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_5 від 30.12.2021 року.

Згідно з частиною дев`ятою статті 37 Закону №1952 порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації) визначено Порядком №1128.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Згідно з пункту 4 Порядку №1128, розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до пункту 5 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

Згідно з пунктом 8 Порядку №1128 у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Згідно з пунктом 9 Порядку №1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Перевіривши процедуру прийняття оскаржуваного рішення, судом не встановлено процесуальних порушень законодавства.

Проте, дослідивши викладені в скарзі питання та зміст наданих документів, судом встановлено наступне.

23 жовтня 2015 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:082:0060, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:082:0112, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільну часткову власність у рівних частках (по 1/2 кожна) за договорами купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченими приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тищенко В.Г. за реєстровими номерами 474 та 469.

Цього ж дня, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тищенко В.Г. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частки земельних ділянок А, Б (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер: 25536790, 25527322 від 23.10.2015) та державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частки земельних ділянок А, Б (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер: №№ 25538348, 25532343 від 23.10.2015).

04 листопада 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оформили нотаріальні заяви, справжність підписів на яких засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маріновою Л.С. У даних заявах просили розділити на дві земельні ділянки площею 0,0500 га та 0,0500 га кожну з належних їм на праві спільної часткової власності земельних ділянок, а саме - земельну ділянку :01:082:0112 (заяву зареєстровано в реєстрі за №№ 1230, 1231) та земельну ділянку :01:082:0060 (заяву зареєстровано в реєстрі за №№ 1232, 1233), та згідно з планом поділу кожної з земельних ділянок розробити відповідну документацію, присвоїти новоутвореним земельним ділянкам кадастрові номери та зареєструвати земельні ділянки у Державному земельному кадастрі.

Так, 15 листопада 2021 року відділом у м. Бучі Міськрайонного управлінні у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області на підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 04.11.2021 №№ 1230, 1231 та Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок (виготовленої 05.11.2021 ФОП ОСОБА_3 ) у Державному земельному кадастрі зареєстровано новоутворені земельні ділянки кадастровий номер: :01:082:0015 площею 0,0500 га та кадастровий номер: :01:082:0016 площею 0,0500 га, які утворилися в результаті поділу земельної ділянки, кадастровий номер: :01:082:0112 площею 0,1000 га та зареєстровано новоутворені земельні ділянки кадастровий номер: :01:082:0011 площею 0,0500 га та кадастровий номер: :01:082:0013 площею 0,0500 га, які утворилися в результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер: :01:082:0060 площею 0,1000 га.

03 грудня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 04.11.2021 №№ 1230, 1231 та Витягів з Державного земельного кадастру №№ НВ-021, НВ-021 від 15.11.2021 на новоутворені, в результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер: :01:082:0112, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:082:0015 та :01:082:0016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної часткової власності від 03.12.2021, що зареєстрований в реєстрі за № 1765.

03 грудня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 04.11.2021 №№ 1232, 1233 та Витягів з Державного земельного кадастру №№ НВ-021, НВ-021 від 15.11.2021 на новоутворені, в результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер: :01:082:0060, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:082:0011 та :01:082:0013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено договір про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної часткової власності від 03.12.2021, зареєстрований в реєстрі за № 1766.

03 грудня 2022 року, на підставі нотаріально посвідчених договорів про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної часткової власності від 03.12.2021, зареєстрованих в реєстрі за №№ 1765, 1766 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в порядку, встановленому частиною третьою статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №№ 62029777, 62031346, 62035871, 62037991 щодо новоутворених в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:082:0016, :01:082:0015, :01:082:0013 та :01:082:0011 із відкриттям нового розділу Державного реєстру прав та формуванням нової реєстраційної справи на кожну з цих новоутворених земельних ділянок та закриттям розділів Державного реєстру прав та реєстраційних справ щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:082:0060, :01:082:0112, які були поділені.

На підставі рішень №№ 62029777, 62035871 від 03.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:082:0016, :01:082:0013 за ОСОБА_2 . На підставі рішень №№ 62031346, 62037991 від 03.12.2021 зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:082:0015 та :01:082:0011 за ОСОБА_1 з перенесенням одночасно з відкриттям розділів Державного реєстру прав на кожну з новоутворених земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:082:0015, :01:082:0011 до таких розділів обтяжень речових прав щодо належних ОСОБА_1 часток земельних ділянок з кадастровими номерами :01:082:0060, :01:082:0112, встановлених приватним виконавцем виконавчого округу Київської області ОСОБА_5.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 невідкладно повідомив приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_5 про закриття розділу Державного реєстру прав на поділені земельні ділянки з кадастровими номерами :01:082:0060, :01:082:0112 та перенесення відомостей про обтяження належних ОСОБА_1 часток земельних ділянок на новоутворені в результаті поділу відповідно до цих часток належні ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:082:0015 та :01:082:0011.

Так, суд погоджується із твердженням відповідача про те, що статтею 24 Закону №1952 передбачена така підстава для відмови в державній реєстрації прав, як наявність зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно.

Проте, суд зауважує, що згідно усталеної практики Верховного Суду державна реєстрація не є способом набуття чи відчуження права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів. Як вже зазначалось, зазначені земельні ділянки були поділені в натурі та припинено їх спільну часткову власність, що не є в розумінні закону відчуженням.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.06.2018 року у справі №921/403/17-г/6, від 22.08.2019 року у справі №909/472/18, від 29.04.2020 року у справі №911/1455/19.

Згідно з частиною шостою статті 37 Закону №1952 за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Суд зауважує, що анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є одним з видів найсуровіших санкцій за порушення вимог законодавства України в сфері державної реєстрації, а тому такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У постанові від 15.12.2021 року у справі №1840/2970/18 Верховний Суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Верховний Суд зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У постанові від 08.07.2021 року у справі №640/25601/19 Верховний Суд дійшов висновку, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган також зобов`язав його мотивувати таке рішення.

Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами ЄСПЛ виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди мають проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питання правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" (Druzstevni Zalozna Pria and others v. the Czech Republic № 72034/01); рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04).

Таким чином, суб`єкт владних повноважень повинен мотивувати своє рішення (висновок) і суд має право контролювати обґрунтованість такого рішення.

Отже, для прийняття рішення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про, зокрема анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Визначаючи вид стягнення, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Суд зауважує, що законодавством України не встановлено вичерпного переліку підстав, за яких Міністерство юстиції України може дійти висновку про необхідність анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, разом з тим, на переконання суду, відповідачем не доведено наявності достатніх підстав для застосування такого суворого виду санкції оскаржуваним наказом, не обґрунтовано його доцільності та пропорційності встановленому порушенню.

Із змісту оскаржуваного наказу встановлено відсутність у ньому інформації про те, що відповідач здійснив дослідження чи перевірку фактів, викладених у скарзі.

Суд звертає увагу, що відповідачем у оскаржуваному наказі зазначено лише норми частини 37 Закону №1952, які порушено позивачем, втім останній не містить відомостей про негативні наслідки цих порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав, що свідчить про порушення принципу пропорційності.

Також, в оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення про анулювання доступу до Державного реєстру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не здійснено жодного дослідження неодноразових порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав, що стало підставою для прийняття невмотивованого рішення в частинні анулювання доступу до Державного реєстру.

Суд зазначає, що принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти; якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей; несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб`єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш шкідливі засоби.

Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Таким чином, оскаржуваний наказ, в частині анулювання доступу до Державного реєстру не є співрозмірним тим порушенням, які вчинив позивач, з тими санкціями, які до нього застосовані (негативних наслідків не наступило, земельні ділянки продовжують перебувати у власності ОСОБА_1 ).

Не врахування відповідачем зазначеного під час прийняття спірного наказу свідчить про порушення останнім критеріїв, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто наказ в оскаржуваній частині прийнято не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 12.12.2019 року № 440/1246/19, від 20.02.2020 року у справі № 826/13793/17, від 18.03.2010 року у справі № 804/4518/17.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що норми Закону №1952 та Порядку №1128 не містять визначення поняття грубого порушення визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в щодо визнання протиправним та скасування пунктів результативної частини наказу Міністерства юстиції України від 19.06.2022 № 2551/5 "Про задоволення скарги", яким анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, та задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4962,00 грн., який належить стягнути на його користь з Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 та 5 Наказу Міністерства юстиції України від 19 червня 2022 року № 2551/5 «Про задоволення скарги», яким анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, виконання якого покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Стягнути на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 сплачену суму судового збору у розмірі 4962,00 грн. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.