Справа № 420/5811/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/5811/23

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. Дата і місце ухвалення: 18.04.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 04.11.2022р. №64 та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.12.2022р. №64 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. в Одеському міському спеціалізованому будинку дитини №1 на посаді медичної сестри в подвійному розмірі відповідно до положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити і виплачувати їй пенсію за вислугу років відповідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28.10.2022р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що при досягненні пенсійного віку вона звернулася до Приморського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ в Одеській області із заявою від 28.10.2022р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, рішеннями ГУ ПФУ у Волинській області від 04.11.2022р. №64 та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.12.2022р. №64, прийнятими по принципу екстериторіальності розгляду заяв про призначення пенсії, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на відсутність у неї необхідного спеціального стажу роботи. Такі рішення відповідачів позивач вважає незаконними та зазначає, що в порушення вимог ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ними не здійснено обчислення спеціального стажу роботи з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. в Одеському міському спеціалізованому будинку дитини №1 на посаді медичної сестри в подвійному розмірі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 04.11.2022р. №64 та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.12.2022р. №64 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. в Одеському міському спеціалізованому будинку дитини №1 на посаді медичної сестри в подвійному розмірі відповідно до положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повторно розглянути заяву позивача від 28.10.2022р. відповідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 18.04.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача, що згідно наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, диплом, документи про стаж) стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017р. становить 25 років 10 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказаною нормою визначено необхідність наявності у особи стажу роботи за спеціальністю не менше 26 років 06 місяців.

Також, апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції щодо необхідності врахування в подвійному розмірі стажу роботи ОСОБА_1 з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. в Одеському міському спеціалізованому будинку дитини №1 на посаді медичної сестри. Зазначає, що відповідній період роботи має бути підтверджений уточнюючою довідкою і первинними документами, зокрема, штатним розписом з інформацією щодо періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, в тому числі по догляду за дитиною.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.10.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Приморського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ.

До заяви про призначення пенсії позивачем додано: диплом про навчання НОМЕР_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; свідоцтва про народження дітей НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ; свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 ; трудову книжку НОМЕР_5 .

Відповідно до п.п.4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ у Волинській області

Рішенням від 04.11.2022р. №64 ГУ ПФУ у Волинській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що стаж роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017р. складає 25 років 10 місяців 25 днів, замість необхідного 26 років 06 місяців. Вказано, що до страхового стажу зараховано всі періоди роботи, зазначені в трудовій книжці.

22.12.2022р. ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Серед інших, необхідних для призначення пенсії, документів позивачем надано довідку комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №l» Одеської міської ради №654 від 25.10.2022р., яка підтверджує час роботи з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. на посаді медичної сестри групової в зазначеному закладі, а також лист КНП з роз`ясненнями про характер виконуваної позивачем роботи від 28.11.2022р. №719, в якому зазначено, що за час роботи в КНП у період з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. на посаді медичної сестри згідно установчих документів КНП профіль діяльності, серед іншого: «медико-соціальний захист дітей-сиріт, дітей, які залишились без піклування батьків, з вадами фізичного та розумового розвитку (III-V категорія), діти тубінфіковані, хворі з малими та згасаючими формами туберкульозу».

Додатково позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою від 22.12.2022р., в якій просила врахувати зазначений вище спеціальний стаж її роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.12.2022р. №64 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Зазначене рішення, як і попереднє, обґрунтовано відсутністю у ОСОБА_1 необхідного спеціального стажу роботи (спеціальний стаж склав 25 років 10 місяців 18 днів, замість необхідного 26 років 06 місяців; стаж зараховано по 10.10.2017р.). Також, територіальний орган ПФУ зазначив, що для врахування періоду роботи з 01.04.2005р. по 01.05.2005р. в обласному протитуберкульозному диспансері до стажу роботи за вислугу років у подвійному розмірі, згідно ст.60 Закону №1788-ХІІ, необхідно надати уточнюючу довідку щодо періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати, в тому числі по догляду за дитиною.

Не погоджуючись з правомірністю рішень ГУ ПФУ у Волинській області від 04.11.2022р. №64 та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.12.2022р. №64 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що як відомостями трудової книжки позивача, так і іншими додатково доданими документами з комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради, підтверджено факт роботи ОСОБА_1 з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. у вказаному закладі охорони здоров`я на посаді медичної сестри, а тому зазначений період (1 рік 6 місяців 18 днів) має бути зарахований спеціального стажу роботи позивача згідно ст.60 Закону №1788-ХІІ у подвійному розмірі. Жодних доводів з наданням належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про необхідність зарахування вказаного періоду роботи у подвійному розмірі до спеціального стажу, пенсійним органом суд не повідомлено.

Враховуючи той факт, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років слугували висновки відповідачів про недостатність спеціального стажу, а в ході судового розгляду справи судом встановлена протиправність відмови в зарахуванні відповідного періоду роботи позивача в подвійному розмірі до спеціального стажу, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними та скасування рішень ГУ ПФУ у Волинській області від 04.11.2022р. №64 та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.12.2022р. №64 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , а також зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 28.10.2022р. з урахуванням висновків суду та із зарахуванням до спеціального стажу в подвійному розмірі періоду її роботи з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. в Одеському міському спеціалізованому будинку дитини №1 на посаді медичної сестри.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільговий характер роботи, визначаються Законом України від 05.11.1991р. №1788-XIІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Закон №1058-IV на час його прийняття самостійно не визначав порядку та підстав для призначення пенсії за вислугу років, проте його Прикінцеві положення передбачали можливість призначення такого виду пенсії за нормами Закону №1788-ХІІ.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що набув чинності 11 жовтня 2017 року, Закон №1058-IV був доповнений новим розділом XIV «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», яким визначено, зокрема, передбачені підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Одночасно, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV було доповнено п.2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також, викладено абз.2 п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV у новій редакції, яка передбачає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Як зазначалось вище, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Відтак, для вирішення питання про те, чи має позивач право на пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно з`ясувати наявність у неї станом на 11 жовтня 2017 року вислуги років та стажу, визначених такою нормою права, а саме: не менше 26 років 06 місяців.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набув чинності 01 січня 2016 року, словосполучення «незалежно від віку» було виключено з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та встановлено вимоги щодо віку у залежності від дати народження особи, яка звертається за пенсією.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 положення ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-VIII були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відмовляючи в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років ГУ ПФУ у Волинській області та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в своїх рішеннях від 04.11.2022р. №64 та від 29.12.2022р. №64 відповідно, виходили з того, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи. Зокрема, зазначили, що спеціальний стаж склав 25 років 10 місяців 18 днів, замість необхідного 26 років 06 місяців.

Відповідно до ст.60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як вбачається з відомостей трудової книжки позивача у період з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. ОСОБА_1 працювала в Одеському міському спеціалізованому будинку дитини №1 на посаді медичної сестри.

Факт роботи у вищезазначений період на вказаній посаді не є спірним та визнається відповідачами.

Відмовляючи в зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до спеціального стажу в подвійному розмірі, як відповідачі у своїх рішеннях, так і ГУ ПФУ в Одеській області посилаються на ненадання ОСОБА_1 уточнюючої довідки щодо періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати, в тому числі по догляду за дитиною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких посилань органу ПФУ, оскільки відповідачами не зазначено норми законодавства, на підставі якої вони вимагають надання відповідних доказів. При цьому, ОСОБА_1 було надано уповноваженому органу ПФУ докази щодо характеру виконуваної нею роботи на посаді медичної сестри в Одеському міському спеціалізованому будинку дитини №1, а саме: довідку комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради №654 від 25.10.2022р. та лист з роз`ясненнями про характер виконуваної позивачем роботи від 28.11.2022р. №719.

Варто зазначити, що в спірному рішенні ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.12.2022р. №64 взагалі йде мова про відсутність підстав для врахування до стажу роботи за вислугу років в подвійному розмірі періоду роботи позивача з 01.04.2005р. по 01.05.2005р. в обласному протитуберкульозному диспансері, про що позивач не клопотала при поданні заяви про призначення їй пенсії.

З огляду на той факт, що спірний період роботи зарахований територіальним органом ПФУ до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, проте всупереч вищевикладених вимог не обрахований в подвійному розмірі, без надання жодних пояснень вказаного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу періоду роботи позивача з 14.09.2003р. по 23.03.2005р. в подвійному розмірі, та, як наслідок, повторно розглянути заяву позивача від 28.10.2022р. про призначення пенсії на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 18.04.2023р. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 травня 2023 року.

Головуючий: І.Г.Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук