Справа № 200/1387/23
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року Справа№200/1387/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м. Покровськ, РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: проспект Нахімова, будинок 86, місто Маріуполь, Донецька область, 87517, )

про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в не зарахуванні періодів служби з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці та не включенні зазначених періодів до наказу №67о/с від 30.01.2017;

- зобов`язати зарахувати періоди служби з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці; внести відповідні зміни до наказу №67о/с від 30.01.2017 і направити відповідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області;

- визнати протиправною бездіяльність в не нарахуванні і невиплаті надбавки до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в період з грудня 2015 по 30.01.2017 в умовах режимних обмежень, індексації грошового забезпечення та не включення цих сум і виплат АТО до грошового атестату і довідки про додаткові види грошового забезпечення, які спрямовані до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії;

- зобов`язати нарахувати і виплатити надбавку до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в період з грудня 2015 по 30.01.2017 в умовах режимних обмежень, індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по січень 2017, сплатити відповідні податки і страхові платежі і направити грошовий атестат і довідку про додаткові види грошового забезпечення з включенням зазначених сум і виплат АТО до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою від 10 квітня 2023 року суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановив позивачу строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом надання письмової інформації про власне місце проживання чи перебування, або місце реєстрації, та поштовий індекс. Ухвала суду від 10 квітня 2023 року позивачем виконана у встановлений судом строк.

Ухвалою від 18 квітня 2023 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/1387/23 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 05 травня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача, Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області надано додатковий строк до 12 травня 2023 року включно для подання відзиву на позовну заяву та доказів, на підтвердження обставин, викладених у відзиві.

За правилами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період часу з 15.08.1999 року до 30.01.2017 року проходив службу в ОВС та Національній поліції України. Остання займана посада начальник відділення у складі СВ Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, з якої був звільнений наказом ГУНП в Донецькій області № 67о/с від 30.01.2017 року, зі змінами внесеними наказом 292о/с від 21.05.2021. 14.12.2022 йому призначена пенсія за вислугою років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі подання Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.11.2021 №317/34/01-2021, яке спрямоване на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/7002/21. В березні 2023 року позивачу стало відомо, що до його вислуги років, в порушення Постанови КМУ №393 (в редакції чинній на момент звільнення), періоди з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016, з 31.10.2016 до 19.11.2016 не зараховані на пільгових умовах, один місяць служби за три місяці, у зв`язку з перебуванням у відпустках і на лікарняному. За період з 07.11.2015 по 30.01.2017 позивачу не нараховані і не виплачені індексація грошового забезпечення та надбавка до посадового окладу в розмірі 15% (за формою 2) за період з грудня 2015 по 30.01.2017, у зв`язку з роботою в умовах режимних обмежень, в тому числі у зв`язку з використанням документів, згідно наявного допуску. Також періоди з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016, з 31.10.2016 до 19.11.2016 не включені до пільгового стажу, а виплати (індексація і надбавка за роботу в умовах режимних обмежень) до грошового атестату і довідки про додаткові види грошового забезпечення. Крім того, до довідки про додаткові види грошового забезпечення не включені виплати АТО за період з травня 2016 року по грудень 2016 року, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» та Інструкцією про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, затвердженої наказом МВС від 06.04.2016 №259, в редакції чинній на період роботи і до моменту звільнення. Позивач вважає, що в результаті протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області, порушене його гарантоване конституційне право на соціальний захист і володіння майном, право на передбачену Законом вислугу років та призначення відсоткового розміру пенсії (70%) і подальший перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням і індексацією.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що діяв на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією України та діючим законодавством України. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що до пільгової вислуги років позивача не зараховуються періоди перебування у відпустках та на лікарняних, оскільки такі періоди вже зараховані до його календарної вислуги років, адже, перебуваючи поза межами служби, позивач не брав участь в Антитерористичній операції. Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 до 30.01.2017 зазначив, що у редакції Порядку № 1078, чинній до 18.10.2017, не було передбачено індексацію грошового забезпечення поліцейських. І тільки постановою КМУ від 18.10.2017 № 782 внесено зміни до Порядку № 1078, а саме абзац п`ятий пункту 2 цього Порядку доповнено після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських". Постанова КМУ від 18.10.2017 № 782 набрала чинності з дня опублікування 24.10.2017 (Урядовий кур`єр, 2017, 10, 24.10.2017 № 199, Офіційний вісник України, 2017, № 86 (03.11.2017), ст. 2608). Таким чином, індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності вказаної постанови, тобто з 24.10.2017. Позивача, відповідно до наказу ГУНП в Донецькій області № 67 о/с, звільнено зі служби в поліції 30.01.2017, а відтак він не набув право на індексацію грошового забезпечення. Щодо встановлення надбавки до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% за період з грудня 2015 до 30.01.2017 зазначив, що установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється не тільки за умови наявності відповідного допуску та доступу до державної таємниці але й постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю. Позивачем у позові не наведено будь-яких обґрунтувань та не надано доказів того, що він здійснював постійну роботи з відомостями, що становлять державну таємницю. Наявність допуску та доступу до державної таємниці не є автоматичною підставою для встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень, бо такими підставами є постійна робота з відомостями, що становлять державну таємницю, відповідний мотивований рапорт керівника відокремленого підрозділу органу поліції та виданий наказ про встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень. За спірний період накази про встановлення або скасування надбавки за службу в умовах режимних обмежень відносно ОСОБА_1 не видавались, а тому зазначена доплата не нараховувалась та не виплачувалась. Обґрунтування позивача про наявність підстав для включення в довідку до складу грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та винагороду за участь в антитерористичній операції з подальшим направленням до ПФУ для перерахунку пенсії є безпідставні, оскільки такі виплати здійснювалася не щомісячно, а отже вони ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, адже вказані виплати не входять до встановленого ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ переліку видів грошового забезпечення. Крім того, законодавством встановлено форму, як грошового атестату, так і довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, а саме Додатком 2 Порядку № 260 та Додатком 5 Інструкції про організацію роботи з формування документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.09.2018 № 760 (також-Інструкція) у яких відсутні графи «індексація грошового забезпечення» та «винагорода за участь в антитерористичній операції». З цього слідує, що при внесені змін до грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, вони не будуть відповідати вимогам Порядку № 260 та Інструкції. Таким чином, задоволення позовних вимог у цій частині призведе до порушення норм матеріального права. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними, просить у позові відмовити. Також зазначає, що позивачем порушено строк звернення до суду з даним позовом в частині внесення змін до грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення, передбачені ст. 122 КАС України.

19 травня 2023 року позивач надав суду відповідь на відзив, згідно з якою останній не погоджується з доводами відповідача, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 16 січня 1998 року).

Рішенням комісії Національної поліції України від 23 грудня 2016 року № 8/І/V-266 ОСОБА_1 на підставі довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету на територіальної цілісності України від 10.10.2016 року № 9637/01/12-2016 та Наказу АТЦ при СБУ від 14.12.2015 року № 348, надано статус учасника бойових дій.

17 січня 2017 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , згідно з яким він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_4 (дублікат трудової книжки серії НОМЕР_5 ) ОСОБА_1 з 15.08.1999 року по 06.11.2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України, у період з 07.11.2015 року по 30.01.2017 року перебував на службі в Національній поліції України.

Відповідно до Витягу з наказу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області по особовому складу від 30 січня 2017 року № 67 о/с майора поліції ОСОБА_1 (М-124734) начальника відділення у складі слідчого відділу Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області звільнено зі служби в поліції 30 січня 2017 року за п. 8 ч. 1 ст. 77 розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), вислуга років на 30 січня 2017 року у календарному обчисленні 17 років 05 місяців 15 днів.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Донецькій області від 25 травня 2021 року № 292 о/с внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 січня 2017 року № 67 о/с в частині вислуги років позивача. Встановлено вислугу років ОСОБА_1 на 30 січня 2017 року у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги 17 років 05 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 02 місяці 01 день.

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.08.2017 № 2631/12/032017 ОСОБА_1 у період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 30.01.2017 року був зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі № 200/7002/21 визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови в оформленні та направлення необхідних документів до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби». Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформити та направити необхідні документи до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» із зарахуванням вислуги років для призначення такої пенсії у пільговому обчисленні 26 років 08 місяці 01 день. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021 зазначене рішення залишено без змін.

29 листопада 2021 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі № 200/7002/21 Сектором з питань пенсійного забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області направлено матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 (№ 317/34/01-2021).

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №565-17445/С-02/8-0500/23 від 16.01.2023, до стажу для призначення пенсії зараховано 26 років 2 місяці, що зазначено в наказі ГУНП в Донецькій області №292о/с, і що відобразилось на процентному розмірі пенсії 68%, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України №2262 - за вислугу 20 років - 50 процентів і за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно відповіді ГУНП в Донецькій області №6аз/12/02/23-2023 від 03.03.2023 та відповіді №10аз/12/02-2023 від 17.03.2023 до вислуги років позивача час проходження служби, протягом якого він брав участь в антитерористичній операції, у період з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016, з 31.10.2016 до 19.11.2016 не зараховані на пільгових умовах, один місяць служби за три місяці, у зв`язку з перебуванням у відпустках, а період з 18.04.2016 по 26.04.2016 у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.04.2023 року № 255 у період з 07 листопада 2015 року по 30 січня 2017 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

Згідно з довідкою від 26 квітня 2023 року № 256 за період з 07 листопада 2023 року по 30 січня 2017 року накази про встановлення або скасування надбавки за службу в умовах режимних обмежень відносно ОСОБА_1 до фінансового підрозділу не надходили, у зв`язку з чим зазначена доплата не нараховувалась та не виплачувалась.

Згідно з довідкою від Управління режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Донецькій області №208/13 від 03.05.2023 в архівному секторі управління режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Донецькій області відсутні накази про встановлення ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Щодо зарахування до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періодів безпосередньої участі в антитерористичній операції з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці суд зазначає наступне.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону № 2262-XII (станом на час звільнення позивача) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно п. «б» ст. 1-2 Закону № 2262-XII, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

Стаття 2 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби..

Приписами п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно ст. 17 Закону № 2262-XII, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262-XII, Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (станом на день звільнення позивача), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пункт 3 вищезгаданої Постанови визначає, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:

а) один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення;

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.08.2017 № 2631/12/032017 ОСОБА_1 у період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 30.01.2017 року був зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Доказів, що вказана довідка скасована, визнана недійсною, а інформація в ній не відповідає дійсності, відповідачем суду не надано.

Щодо незарахування до пільгової вислуги років позивача періодів безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 30.01.2017 року в повному обсязі з урахуванням відпусток та лікарняних, суд зазначає, що така позиція відповідача не ґрунтується на законі, жодного посилання на норму закону або іншого нормативно-правового акту, який би містив пряму вказівку на незарахування відпусток та лікарняних до періоду безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, відповідачем не надано, з огляду на що, така позиція відповідача є його власним баченням правозастосування в даному спорі.

Аналогічна правова позиція щодо протиправності неврахування відпусток та лікарняних відповідачем до пільгової вислуги міститься в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2021 року по справі № 200/12298/19-а, в якій зазначено, що колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги першого відповідача щодо не зарахування чергових відпусток та лікарняних до перерахунку, оскільки таке звуження прав позивача не ґрунтується на законі та не передбачено чинним законодавством. З аналізу наведених норм, слідує, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо перебування позивача у відпустках та на лікарняному у спірний період, а також не надано розрахунків відповідача щодо спірного періоду у пільговому обчисленні з урахуванням лікарняних та відпусток, що судом розцінюється як нездійснення таких розрахунків.

З огляду на викладене, протиправне неврахування періодів відпусток та лікарняних при пільговому обчисленні вислуги років безпосередньої участі позивача в АТО привело до порушення його права на соціальний захист.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та як наслідок задоволенню підлягають вимоги щодо внесення змін до наказу № 67о/с від 30.01.2017 в частині вислуги років і направлення відповідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Також суд зазначає, що відповідно до відповіді ГУНП в Донецькій області №6аз/12/02/23-2023 від 03.03.2023 та відповіді № 10аз/12/02-2023 від 17.03.2023 до вислуги років позивача час проходження служби, протягом якого він брав участь в антитерористичній операції, у період з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016, з 31.10.2016 до 19.11.2016 не зараховані на пільгових умовах, один місяць служби за три місяці, у зв`язку з перебуванням у відпустках, а період з 18.04.2016 по 26.04.2016 у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Однак, в позовних вимогах позивача не зазначений період з 18.04.2016 по 26.04.2016.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області в не зарахуванні ОСОБА_1 , періодів служби з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 18.04.2016 по 26.04.2016, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці та не включенні зазначених періодів до наказу №67о/с від 30.01.2017. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди служби з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 18.04.2016 по 26.04.2016, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці, внести відповідні зміни до наказу №67о/с від 30.01.2017.

З приводу позовних вимог щодо ненарахування та невиплати позивачу надбавки до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в період з грудня 2015 по 30.01.2017 в умовах режимних обмежень суд зазначає наступне.

Відповідачем зазначено, що не нарахування та не виплата Головним управлінням позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у вказані періоди була правомірною, оскільки для такого нарахування та виплати необхідно також наявність таких обставин як фактична робота позивача із документами, які становлять державну таємницю, та наявність відповідних рапортів та наказів безпосереднього керівника позивача про виплату такої надбавки, а за спірний період накази про встановлення або скасування надбавки за службу в умовах режимних обмежень відносно ОСОБА_1 не видавались.

Суд відхиляє доводи відповідача з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію"(далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При вирішенні питання щодо правомірності/не правомірності не нарахування та не виплати позивачу надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (надбавка «за таємність») за період з грудня 2015 року по 30 січня 2017 року, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 3 Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 6 квітня 2016 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входить: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі Закон № 3855-ХІІ,) державна таємниця (секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень; ступінь секретності («особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно») - категорія, яка характеризує важливість секретної інформації, ступінь обмеження доступу до неї та рівень її охорони державою.

Відповідно до положень ст 22 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

В окремих випадках, які визначаються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, за погодженням із Службою безпеки України громадянам України віком від 16 років може надаватися допуск до державної таємниці із ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно", а віком від 17 років - також до державної таємниці із ступенем секретності "особливої важливості".

Для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Перелік та форми таких документів, а також порядок їх надання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Допуск до державної таємниці під час застосування до боржника судових процедур банкрутства у встановленому законодавством порядку надається органами Служби безпеки України арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) після проведення його перевірки за поданням державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, до сфери управління якого (якої) належить боржник або який (яка) є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею.

Якщо потреба громадянина у відомостях, що становлять державну таємницю, не пов`язана з місцем роботи, служби або навчання, документи про надання допуску до державної таємниці можуть оформлятися за місцем провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.

Надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; додержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону 3855-ХІІ переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі необхідності підвищення чи зниження громадянину форми допуску для роботи із секретною інформацією вищого чи нижчого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

Скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 Закону № 3855-ХІІ доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання.

Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Отже, особа отримує допуск до державної таємниці за умови її призначення на посаду, робота на якій передбачає роботу із секретною інформацією, та за умови отримання відповідного доступу.

Як встановлено судом, позивач у періоди з листопада 2015 року по січень 2017 року проходив службу у підрозділі Головного управління Національної поліції в Донецькій області на посаді начальника відділення слідчого відділу Красноармійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Відповідно до листа Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 23.02.2023 № 3518/84/03 під час служби ОСОБА_1 у Красноармійському (Покровському) відділі поліції, його посада передбачала наявність другої форми допуску до державної таємниці.

Крім того, в цьому листі зазначено, що відомості щодо наказів про надання та припинення доступу до державної таємниці відсутні, оскільки у зв`язку з розпочатою російською федерацією повномасштабною війною проти України, загостренням ситуації на території Донецької області облікові форми, номенклатурні справи та документи, що знаходились на обліку режимно-секретного підрозділу, було знищено.

Факт знищення зазначених у листі документів також підтверджується наявними в матеріалах справи Актом від 22.02.2022 № 198/13 Про вилучення для знищення секретних документів, не внесених до Національного архівного фонду, та Витягом з акту № 110 про знищення документів, затвердженого начальником Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майором поліції М.Матвієнком 24.02.2022 р.

Відповідно до листа Покровської окружної прокуратури від 22.03.2023 № 56-810 вих-23 ОСОБА_1 з 30 грудня 2015 року надано доступ до державної таємниці (за формою, передбаченою абзацом третім частини першої статті 22 Закону України «Про державну таємницю»), який припинено 02.02.2017 року. Також в листі зазначено, що Покровська окружна прокуратура не є розпорядником вищевказаних документів, інформація щодо номерів та дат відповідних наказів відноситься до інформації з обмеженим доступом, яка не підлягає розголошенню, як передбачено наказом Генерального прокурора України від 09.12.2020 року № 578.

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач мав доступ до державної таємниці у період з 30 грудня 2015 року по 02.02.2017 року («таємно», «цілком таємно»).

Відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ уразі, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414), яке визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Згідно з п. 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Аналогічні приписи містяться і у п. 7 розділу ІІ Порядку № 260.

Відповідно до п. 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з п. 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Відповідно до п. 2.9.3, 2.9.7 Порядку № 499 (в редакції, чинній до 13 грудня 2016 року) виплата надбавки особам рядового і начальницького складу за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ номенклатури посад осіб рядового і начальницького складу, які підлягають оформленню на допуск до державної таємниці. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується особі рядового чи начальницького складу з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

Вимоги щодо призначення надбавки на роботу в умовах режимних обмежень з дня призначення на посаду містились і в п. 7 розділу ІІ Порядку № 260 (в редакції, яка була чинною до 1 лютого 2017 року).

Згідно п. 7 розділу ІІ Порядку № 260 виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень припиняється: з дня призначення на посаду, за якою вона не встановлена; з дня скасування допуску до державної таємниці; з дня закінчення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт.

Проаналізувавши наведене вище суд дійшов висновку, що надбавка має бути встановлена особі, якій надано відповідний допуск, з дня призначення такої особи на посаду, яка включена до номенклатури посад, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, та якій при цьому надано доступ до державної таємниці.

Як наслідок, позивач мав право на отримання надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з 30 грудня 2015 року по 02 лютого 2017 року («таємно», «цілком таємно»).

Відповідно до матеріалів справи позивачу надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з 30 грудня 2015 року по 02.02.2017 року не нараховувалась.

Отже, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплата позивачу надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з грудня 2015 року по 30 січня 2017 року є протиправною.

Надання особі допуску та згодом доступу до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи цієї особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку). Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск та доступ до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку із чим у неї відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання належної компенсації.

Зазначений висновок суду узгоджується із висновком, якій міститься у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 806/2056/18, від 27 травня 2020 року № 821/146/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 802/74/15-а, від 25 липня 2019 року у справі № 296/6615/17.

Відповідач у відзиві зазначає, що відповідний мотивований рапорт керівника відокремленого підрозділу органу поліції та наказ про встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень за спірний період не видавалися.

На переконання суду не виконання або не належне виконання посадовими особами Красноармійського ВП і Покровського ВП своїх службових обов`язків із оформлення та надання до Головного управління відповідних рапортів не повинно мати своїм наслідком позбавлення позивача права на отримання належної йому за законом компенсації за роботу в умовах режимних обмежень.

Як наслідок позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по січень 2017 року включно та зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Пунктом 2 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

При цьому, зміни щодо поліцейських були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесення зміни до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (набрала чинності 24 жовтня 2017 року) шляхом доповнення абзацу п`ятого після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Згідно пп. 4 і 5 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до п. 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

При цьому, приписами п. 10-1 Порядку № 1078 у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 9 грудня 2015 року (який застосовувався до 1 грудня 2015 року), було передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

З наведеного вбачається, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18 зазначив, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постанові від 21 січня 2021 року у справі № 160/35/20 Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про наявність протиправної бездіяльності, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період, оскільки здійснення індексації прямо передбачене Законом № 580-VІII та Законом № 1282-ХІІ. Верховний Суд зазначив, що аналізуючи правові норми Закону № 2017-ІІІ та Закону № 1282-ХІІ індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Верховний Суд наголосив, що «згідно зі статтями 18, 19 Закону № 2017-III, індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати. А тому, враховуючи, що частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII, на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації, є обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності протиправної бездіяльності Управління щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 31 серпня 2017 року. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку № 1078, є необґрунтованими, оскільки Законом № 580-VIII має вищу юридичну силу ніж Порядок № 1078».

Суд відхиляє твердження відповідача, що у період до 24 жовтня 2017 року Порядок проведення індексації грошових доходів населення № 1078 не передбачав індексацію грошового забезпечення поліцейських, у зв`язку з чим позивачу індексація за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року (включно) не нараховувалась, з огляду на те, що обов`язок індексації встановлено нормативним актом вищого рівня, а саме Законом України «Про індексацію грошових доходів населення. Крім того, на момент виникнення спірних правовідносин частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII було встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність у позивача права на індексацію грошового забезпечення у період з листопада 2015 року по січень 2017 року (включно). Ненарахування та невиплата позивачу у період з листопада 2015 року по січень 2017 року включно індексації грошового забезпечення є протиправною бездіяльністю відповідача.

Отже, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про внесення змін до грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення, а саме внесення відомостей щодо індексації грошового забезпечення, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, а також виплати винагороди за безпосередню участь в АТО суд зазначає наступне.

Відповідачем у відзиві зазначено, що відсутні підстави для включення в довідку про додаткові види грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та винагороди за участь в антитерористичній операції з подальшим направленням до ПФУ для перерахунку пенсії, оскільки такі виплати здійснювалися не щомісячно, а отже вони ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, адже вказані виплати не входять до встановленого ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ переліку видів грошового забезпечення.

Суд відхиляє твердження відповідача щодо безпідставності включення в довідку до складу грошового забезпечення індексації грошового забезпечення з огляду на таке.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Так, частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Згідно зі статтею 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення(далі - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону № 2011-ХІІ містить відсилочну норму, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2011-XII або Закону № 2262-ХІІ.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №638/9697/17.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо включення грошової винагороди за участь в АТО при обчисленні пенсії суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» від 20 січня 2016 р. № 18 (в редакції чинній на момент звільнення позивача за служби), установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Відповідно до частини 1, 3 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, затвердженої наказом МВС від 06.04.2016 №259, винагорода виплачується поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду. Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі поліцейських у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Розділом ІІІ зазначеної Інструкції встановлено, що поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода: 1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць; 2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі.

З розрахункових листів позивача, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачу виплачувалась грошова винагорода за участь в антитерористичній операції, а саме: в липні 2016 року виплачена винагорода АТО за травень 2016 в сумі 851,61грн., за червень 2016 в сумі 760 грн., в серпні 2016 за липень 2016 в сумі 193,55грн., в жовтні 2016 за серпень 2016 в сумі 1045,16 грн. і вересень 2016 в сумі 1200 грн., в листопаді 2016 за жовтень 2016 в сумі 1151,29 грн., в грудні 2016 за листопад 2016 в сумі 400 грн., в січні 2017 за грудень 2016 в сумі 1200 грн.

Відповідно до п. 7 Постанови № 393 пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідного окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 420/2430/19 вказує, що зазначене правове питання вже вирішувалось Верховним Судом.

Так, у постанові від 02.06.2021 (справа №240/1141/19, розглянута у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду) касаційний суд дійшов такого висновку:

«….винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

За таких обставин, винагорода за участь в антитерористичній операції не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який є складовим елементом грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, відповідно до статті 43 Закону № 2262-ХІІ».

Отже, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ зазначеного порядку до заяви про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності додаються такі документи:

1) подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (додаток 7 до цього Порядку);

2) витяги з наказів про звільнення та (або) виключення зі списків особового складу (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню) або їх копії;

3) розрахунок вислуги років для призначення пенсії / виписка з розрахунку вислуги років для призначення пенсії або їх копії (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню);

4) грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (додаток 8 до цього Порядку);

5) військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію);

6) документи про страховий стаж особи, які передбачені підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (далі - Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») (для призначення пенсії згідно з пунктом «б» статті 12 Закону);

7) документи, що підтверджують право на встановлення особі надбавок, підвищень та інших доплат (за наявності), які передбачені пунктом 4 цього розділу;

8) заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.

Пунктом 1 розділу VІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" визначено, що у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції орган поліції, ЗВО, орган, до якого був відряджений поліцейський, зобов`язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

Відповідно до пункту 3 цього ж розділу поліцейським, які звільняються з призначенням пенсії, грошовий атестат на руки не видається, а передається разом з іншими документами до підрозділу відповідного органу поліції, який здійснює підготовку та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів, за запитом такого підрозділу.

З наведеного вбачається, що підготовку документів, необхідних для призначення пенсій та передання їх до органу, що призначає пенсію, здійснює саме відповідач.

Отже, з метою поновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області, з урахуванням проведеного повного розрахунку, внести зміни до грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення позивача, включивши надбавку до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в умовах режимних обмежень в період з грудня 2015 по 30.01.2017 та індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по січень 2017, які в установленому порядку подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для здійснення перерахунку пенсії, згідно вимог чинного законодавства.

Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача сплатити відповідні податки і страхові платежі з надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень та з індексації грошового забезпечення. Суд зазначає, що вирахування податків та страхових платежів відноситься виключно до компетенції відповідача, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відносно доводів відповідача стосовно пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом в частині внесення змін до грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення, встановленого ст. 122 КАС України, суд зазначає, що дослідивши висновки викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву суд звертає увагу відповідача, що вони пов`язані зі звільненням зі служби, поновленням на посаді та внесенням змін до наказу в частині зміни підстав звільнення, тобто предмети розгляду цих справ не є тотожними предмету розгляду даної адміністративної справи.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 520/11178/2020, колегія суддів зазначила, що згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, даний спір направлений на відновлення права позивача на соціальне забезпечення.

Також, суд звертає увагу, що під час розгляду справи судом встановлено, що на момент звільнення зі служби позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на дату звільнення.

В наказі про звільнення позивача визначена вислуга років в тому числі у пільговому обчисленні, проте, про не зарахування до пільгової вислуги лікарняних та відпусток в спірному наказі не зазначено, тож суд дійшов висновку, що про не зарахування цих періодів позивач дізнався з листів відповідача №6аз/12/02/23-2023 від 03.03.2023 та №10аз/12/02-2023 від 17.03.2023.

Враховуючи викладене, в контексті спірних правовідносин строк звернення до суду не порушено.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами частини 2статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів служби з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 18.04.2016 по 26.04.2016, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці та не включенні зазначених періодів до наказу №67о/с від 30.01.2017. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 зазначені періоди служби на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці, внести відповідні зміни до наказу №67о/с від 30.01.2017 та направити його до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в період з грудня 2015 по 30.01.2017 в умовах режимних обмежень, індексації грошового забезпечення та не включення цих сум до грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення, які спрямовані до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в період з грудня 2015 по 30.01.2017 в умовах режимних обмежень, індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по січень 2017. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України оновлені грошовий атестат та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням надбавки до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в умовах режимних обмежень в період з грудня 2015 по 30.01.2017, індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по січень 2017.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м. Покровськ, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: проспект Нахімова, будинок 86, місто Маріуполь, Донецька область, 87517, ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів служби з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 18.04.2016 по 26.04.2016, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці та не включенні зазначених періодів до наказу №67о/с від 30.01.2017.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: проспект Нахімова, будинок 86, місто Маріуполь, Донецька область, 87517, ) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м. Покровськ, РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди служби з 17.06.2014 до 25.07.2014, з 10.08.2015 до 19.08.2015, з 10.10.2015 до 31.10.2015, з 23.11.2015 до 12.12.2015, з 18.04.2016 по 26.04.2016, з 23.05.2016 до 11.06.2016, з 06.07.2016 до 04.08.2016 та з 31.10.2016 до 19.11.2016 на пільгових умовах, на підставі підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (в редакції чинній станом на 30.01.2017), з розрахунку один місяць служби за три місяці, внести відповідні зміни до наказу №67о/с від 30.01.2017 та направити його до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в період з грудня 2015 по 30.01.2017 в умовах режимних обмежень, індексації грошового забезпечення та не включення цих сум до грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення, які спрямовані до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: проспект Нахімова, будинок 86, місто Маріуполь, Донецька область, 87517, ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м. Покровськ, РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в період з грудня 2015 по 30.01.2017 в умовах режимних обмежень та індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по січень 2017.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: проспект Нахімова, будинок 86, місто Маріуполь, Донецька область, 87517, ) виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України оновлені грошовий атестат та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м. Покровськ, РНОКПП НОМЕР_1 ) із зазначенням надбавки до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в умовах режимних обмежень в період з грудня 2015 по 30.01.2017, індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по січень 2017.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: проспект Нахімова, будинок 86, місто Маріуполь, Донецька область, 87517, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м. Покровськ, РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 29 травня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар