Справа № 160/4498/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2023 року Справа № 160/4498/23
08 березня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року.
- зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
- визнати протиправними дії Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 25.10.2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року.
- зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2021 року по 25.10.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовна заява обґрунтована протиправністю дій відповідача щодо обчислення розміру грошового забезпечення позивача в 2020 та в 2021 роках виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року та 01.01.2021 року відповідно. Так, відповідачем використано редакцію пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі Постанова №704) та додатків до Постанови №704 з урахуванням змін, внесених в Постанову №704 пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103 (далі Постанова №103), попри скасування пункту 6 Постанови №103 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/19. Відповідно, з 30.01.2020 року виникли підстави для визначення розмірів окладів шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не 1 січня 2018 року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4498/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення (отримання) копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
25 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на електронну пошту від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що має місце колізія, оскільки після внесення п. 6 Постанови №103 змін до Постанови №704 примітки до додатків до цієї постанови змін не зазнали, відповідач при цьому керувався зміненими положеннями п. 4 Постанови №704. Вказує, що примітки до додатків до Постанови №704 не є нормами права. Постановою №103 змінено п. 4 Постанови №704, в результаті таких змін оклади стали визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (а не 01 січня календарного року, як було раніше) на відповідні тарифні коефіцієнти. При цьому зміст приміток до Додатків не було змінено, вони і надалі передбачали роз`яснення щодо порядку обчислення окладів шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти. В подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 скасовано п. 6 Постанови №103, який вносив зміни до п. 4 Постанови №704, відповідно з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція п. 4 Постанови, яка діяла до зазначених змін. Відповідно, з цього ж дня виникли підстави для визначення розмірів окладів шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідні тарифні коефіцієнти. Однак зазначена норма не може бути реалізована, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII (далі Закон №1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017 року та унеможливив використання мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено наслідку визнання нормативно-правового акту протиправним і нечинним автоматичне поновлення дії акту (актів) законодавства, що регулювали відповідні відносини раніше. Підстави для висновку про наявність підстав для застосування п. 4 Постанови №704 в редакції до внесення змін п. 6 Постанови №103 відсутні. Вказує, що додатки до Постанови №704 не приводились у відповідність до п. 4 Постанови №704 з урахуванням змін, внесених Постановою №103, однак це не може бути підставою для обчислення посадового окладу виходячи з використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обчисленого на 1 січня календарного року. Також вказує, що законодавством лише як виняток дозволяється застосовувати примітки.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Наказом начальника Сватівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 25.10.2021 року позивача виключено зі списків особового складу першого відділу Сватівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Луганської області та всіх видів забезпечення.
В порядку ч.1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України як такі, що визнаються учасниками справи в заявах по суті та щодо яких суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, суд визнає встановленими наступні обставини, що мають значення для вирішення справи:
1) протягом 2020 та 2021 років позивач проходила службу на посадах в підрозділах, підпорядкованих відповідачу;
2) під час проходження служби в 2020 та в 2021 роках позивачу виплачувалося грошове забезпечення, обчислене виходячи з множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2018 року, на відповідний коефіцієнт.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.
Відповідно до п. 4 Постанови №704 станом на дату її прийняття установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Пунктом 6 Постанови №103 внесено зміни до постанов, що додаються. В п. 3 постанов Кабінету Міністрів України, в які вносяться зміни, передбачено у постанові Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374; 2018 р., № 4, ст. 165) пункт 4 викласти в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.»;
Отже, зміст змін, які внесено в п. 4 Постанови №704 Постановою №103, полягає в зміні дати, станом на яку встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, що використовується для обчислення окладів шляхом його множення на відповідні тарифні коефіцієнти, а також в скасуванні правила про те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року не може бути меншим 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
За обставин цієї справи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року законодавцем визначався в Законі України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Законі України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» відповідно.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2022 року по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасувати п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Основним питанням цього спору є можливість використання редакції нормативного правового акту, яка діяла до внесення в нього змін, що в подальшому були скасовані судовим рішення.
Суд зазначає, що за обставин цієї справи окремими положеннями Постанови №103 змінено окремі положення Постанови №704, однак в подальшому згадані положення Постанови №103 були скасовано. Скасування таких положень Постанови №103 призводить до перспективного анулювання їх дії, при цьому повністю нівелює їх вплив на положення Постанови №704.
В свою чергу позиція відповідача про те, що попередня (до внесення змін згідно Постанови №103) редакція Постанови №704 автоматично не відновлюється в зв`язку зі скасуванням Постанови №103 є необґрунтованою, передусім в зв`язку з тим, що подібне правозастосування призвело б до створення правового вакууму, коли не діє ані Постанова №704 в первинній редакції, ані в редакції Постанови №103.
Аналогічний спосіб правозастосування положень нормативно-правового акту, до якого були іншим нормативно-правовим актом були внесені зміни, визнані в майбутньому судовим рішенням нечинними, визнано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.06.2020 року по справі №160/8324/19.
Також суд зазначає, що з 01.01.2020 положення п. 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням
Суд висновує, що з дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція п. 4 Постанови №704, яка була чинною до внесення вказаних змін, тобто з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно, позивач діяв протиправно, обчислюючи розмір грошового забезпечення позивача з використанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного станом на 01 січня 2018 року. Інші доводи відповідача, в т.ч. щодо Закону №1774-VIII, приміток в додатках до Постанови №704, є нерелевантними суті цього юридичного спору, наведених висновків суду не спростовують.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо строку звернення до суду.
Разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого позивач зазначала, що згідно редакції Кодексу законів про працю України станом на 19.07.2022 року строк звернення до суду, встановлений ст. 233, перестав бути необмеженим. Водночас, згідно п. 1 глави ХІХ Кодексу законів про працю України строки, встановлені ст. 233, продовжуються на строк дії карантину. Відповідно, просить поновити строк звернення до суду.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року.
Зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 25.10.2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року.
Зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2021 року по 25.10.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко