Справа № 520/26909/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 р. Справа № 520/26909/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., м. Харків, повний текст складено 30.08.22 року у справі № 520/26909/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2032 від 13.05.2019 року, яким ОСОБА_1 визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2018 рік на суму 28112,37 грн.;

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2032 від 13.05.2019 року, яким ОСОБА_1 визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2017 рік на суму 24163,20 грн.;

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2032 від 13.05.2019 року, яким ОСОБА_1 визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2017 рік на суму 3122,34 грн.;

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України на загальну суму 92314,12 грн., з яких за 2018 рік - 28112,37 грн., за 2019 рік 31510,32 грн., за 2020 рік 32691,43 грн.

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2020 рік у сумі 267,50 грн.;

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2020 рік у сумі 417,34 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що має на праві спільної часткової приватної власності нежитлове приміщення, що є будівлею промисловості, проте податковим органом вказану будівлю безпідставно віднесено до торгових приміщень та невірно визначено ставку, за якою нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі № 520/26909/21 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2032 від 13.05.2019 року, яким ОСОБА_1 визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2018 рік на суму 28112,37 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2032 від 13.05.2019 року, яким ОСОБА_1 визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2017 рік на суму 24163,20 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2032 від 13.05.2019 року, яким ОСОБА_1 визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2017 рік на суму 3122,34 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України на загальну суму 92314,12 грн., з яких за 2018 рік - 28112,37 грн., за 2019 рік 31510,32 грн., за 2020 рік 32691,43 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2020 рік у сумі 267,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2020 рік у сумі 417,34 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір у розмірі 1483,80 грн.

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі № 520/26909/21 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано приписи пп. 266.1.1, п. 266.1, пп. 266.2.2, п. 266.2, пп. 266.3.1, пп. 266.3.2, п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, не враховано, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо цільового призначення нежитлового приміщення, належного позивачу та до податкового органу таких відомостей не надано, як і не надано до суду.

Натомість, вважає, що оскільки видами діяльності ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця за КВЕД є, зокрема: оптова торгiвля iншими офiсними машинами й устаткованням; оптова торгiвля iншими машинами й устаткованням; надання в оренду iнших машин, устатковання та товарiв; купiвля та продаж власного нерухомого майна; надання в оренду автомобiлiв i легкових автотранспортних засобiв; оптова торгiвля верстатами; механiчне оброблення металевих виробiв; надання в оренду й експлуатацiю власного чи орендованого нерухомого майна (основний); надання в оренду офiсних машин i устатковання, у тому числi комп`ютерiв; оптова торгiвля офiсними меблями, тому нежитлова будівля, з якої її нараховано податок є торговим приміщенням.

При цьому, звертає увагу, що позивач не був позбавлений права звернутись до контролюючого органу на підставі пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України для проведення звірки даних за наслідками якої Головне управління ДПС у Харківській області здійснило б перерахунок сум податку у випадку виявлення розбіжностей між даними, наявними у відповідача та наданими позивачем.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлові приміщення 1 поверху №1-5 в Літ.Л-1 площею 1510,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (1/2), ОСОБА_2 (1/4) та ОСОБА_3 (1/4) на праві спільної часткової приватної власності.

Окрім цього, ОСОБА_1 належать:

- на праві спільної часткової приватної власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 116,4 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину серія 6-1011 від 12.10.2016 року;

- на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 45,4 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину серія 6-1012 від 12.10.2016 року.

На адресу ОСОБА_1 у травні 2019 року надійшли податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 13.05.2019 року, якими визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами на підставі п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України: №2032 за 2018 рік на суму 28112,37 грн.; №2032 за 2017 рік на суму 24163,20 грн.; №2032 за 2017 рік на суму 3122,34 грн.

Вказані суми були сплачені позивачем 12.07.2019 року, що підтверджується випискою по рахункам АТ «Альфа-банк».

В подальшому ОСОБА_1 отримала 30.11.2021 року на свою поштову адресу:

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України на загальну суму 92314,12 грн., з яких за 2018 рік - 28112,37 грн., за 2019 рік 31510,32 грн., за 2020 рік 32691,43 грн.

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України за 2020 рік у сумі 267,50 грн.;

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за 2020 рік у сумі 417,34 грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом було протиправно розраховано суму податкового зобов`язання позивачу, оскільки відповідач неправомірно та необґрунтовано кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1,00% як до будівель готельних, офісних, торгівельних або для публічних виступів, а також площа оподатковуваного об`єкта (квартири) є меншою, ніж 85 кв. м., а тому нарахування сум податкових зобов`язань не є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

У відповідності до пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно із абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Колегія суддів встановила, що позивач є співвласником нежитлового приміщення 1 поверху №1-5 в Літ.Л-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1510,20 кв.м.

Податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення відносно ОСОБА_1 , якими їй визначено суми податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2018 2020 рр., виходячи зі ставки 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр, як до об`єкту нежитлової нерухомості - будівлі торгівельної.

Разом з тим, як зазначив позивач, з твердженнями якого погодився суд першої інстанції, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є будівлею промисловості, отже ставка, з якої обраховується податок на нерухоме майно у 2017 2018 роках складає 0,25%, а у 2019 та 2020 роках як для інших будівель складає 0,1 %.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.129-1. п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії, 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості, 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості, 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості, 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 822/2624/16, ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Як вбачається з копії технічного паспорту на нежитлові приміщення 1 поверху №1-5 в Літ.Л-1 площею 1510,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , вказане нежитлове приміщення, що належить позивачу, є виробничим будинком (механо-збірний цех), відповідно вказане приміщення відноситься до класу 1251 «Будівлі промисловості», підклас: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості».

Крім того, з наданих суду апеляційної інстанції фотознімків вбачається, що нежитлове приміщення використовується позивачем за функціональним призначенням, а саме в якості виробничого будинку (механо-збірний цех), в якому розташоване виробництво.

Отже, враховуючи наведені положення ДК 018-2000, досліджені судом апеляційної інстанції правовстановлюючі документи та технічну документацію, яка міститься в матеріалах справи, спірну нежитлову будівлю слід класифікувати як будівлю промислового призначення.

Натомість, відповідачем ні до суду першої, ні апеляційної інстанції не надано жодного доказу та не наведено обставин, які б спростовували приналежність вказаного об`єкту нерухомості до будь-якого іншого типу, відмінного від наведеного судом.

Як зазначалось вище, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням міської ради, зокрема.

Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у спірних правовідносинах визначені рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17.

Згідно з п. 5 Додатку до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торгівельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотка; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Виходячи зі змісту вказаного рішення, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1% застосовується до готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів.

При цьому слід зауважити, що будівлі промисловості відсутні у вказаному переліку об`єктів, до яких застосовується така ставка податку (1%).

Враховуючи, що з дослідженої технічної документації не вбачається належності нежитлового приміщення позивача до готельних, офісних або торгівельних будівель колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим органом помилково кваліфіковано нежитлову власність ОСОБА_1 як об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1,00% розміру мінімальної робітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року на 1 квадратний метр бази і оподаткування.

Доводи апелянта про невідображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення нежитлового приміщення 1 поверху №1-5 в Літ.Л-1 площею 1510,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , чим останній з поміж іншого обґрунтовує правомірність винесення оскаржуваних рішень, не спростовують обов`язку відповідача за відсутності такої інформації, вжити заходів, спрямованих на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, та не наділяють контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування, визначати будь-яку ставку податку.

Неприйнятними є і доводи відповідача щодо віднесення спірного приміщення до торгівельних з огляду на види діяльності позивача як фізичної особи підприємця, оскільки остання належить ОСОБА_1 саме як фізичній особі, відповідно види діяльності ФОП ОСОБА_1 не можуть впливати на кваліфікацію нежитлової власності позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно та не засвідчують факт здійснення позивачем торгівельної діяльності.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності підстав для застосування при визначенні ставки податку до об`єкту нерухомого майна (належного позивачу нежитлового приміщення) у розмірі 1% контролюючим органом ані до суду першої, ані апеляційної інстанції не надано.

Доводи апелянта щодо наявності у позивача права на звернення до контролюючого органу з метою надання відповідних документів та проведення звірки щодо об`єктів оподаткування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки звернення до податкового органу є правом, а не обов`язком платника податків.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у відповідача при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки були відсутні підстави застосовувати ставку у розмірі 1%, враховуючи відсутність у встановлених законодавством джерелах відомостей, необхідних для ідентифікації, зокрема, типу відповідного об`єкта нерухомості, що є обов`язком в даному випадку.

Тобто, податковий орган, маючи законодавчо встановлений вичерпний перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд.

В даному випадку, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна у розмірі 1% без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Отже, відповідач неправомірно та необґрунтовано визначив нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1 % як будівель готельних, офісних, торгівельних або для публічних виступів, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування податкових повідомлень рішень №0-2032 від 25.11.2021 року

Окрім цього, відповідачем у відношенні ОСОБА_1 було неправомірно в подвійному розмірі визначено суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на підставі пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме:

- 13.05.2019 року контролюючим органом було винесено два податкових повідомлення рішення за 2017 рік №2032 та №2032 щодо одного і того самого об`єкту нерухомості, за невідомих обставин;

- податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2032 від 25.11.2021 року містить в собі суму за 2018 рік - 28112,37 грн., яка вже була визначена податковим повідомленням рішенням №2032 від 13.05.2019 року та була сплачена позивачем 12.07.2019 року.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 13.05.2019 р. №2032, №2032 та №2032, є протиправними та підлягають скасуванню

Щодо правомірності прийняття податкових повідомлень рішень №0-2032 та №0-2032 від 25.11.2021 року, колегія суддів зазначає, наступне.

Згідно з пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Позивачу дійсно належать квартира загальною площею 45,4 кв.м. та 1/4 квартири загальною площею 116,4 кв.м. (частка позивача складає 29,1) кв.м., що в сукупності складає 74,5 кв.м.

Однак, при визначенні сум податкових зобов`язань відповідачем не застосовано пільгу до позивача, передбачену п. 3 Додатку № 1 до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", згідно з яким ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

Відповідно до пп.266.5.1. п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно пп.12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до положень Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, керуючись ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, на 11 сесії Харківської міської ради було прийнято рішення від 22.02.2017 року №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", яким зокрема, встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори. Згідно п.4 рішення №542/17 набирало чинності з 01.03.2017 року.

Згідно з п.п. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності зазначених осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що позивачу на праві власності належить лише квартира загальною площею 45,4 кв.м. та 1/4 квартири загальною площею 116,4 кв.м. (частка позивача складає 29,1) кв.м. що разом складає 74,5 кв.м, ані 85 кв.м., то до бази оподаткування, визначеної з урахуванням пільги, передбаченої пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, застосовується ставка податку 0 %, якщо така база не перевищує 85 кв. м.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування податкових повідомлень рішень №0-2032 та №0-2032 від 25.11.2021 року.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при оспорюваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства..

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі № 520/26909/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 по справі № 520/26909/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко