Справа № 520/165/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Григоров Д.В.

30 травня 2023 р. Справа № 520/165/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

29.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), яке полягає у відмові в затверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі -Закон № 565-ХІІ) у розмірі 152.950 грн;

- визнати протиправними дії посадових осіб МВС України, які полягають у поверненні матеріалів відносно нього до Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області без затвердження висновку;

- зобов`язати МВС України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 565XII та постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі Порядок № 850) у розмірі 152.950 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що він виконав всі необхідні дії встановленні Порядком № 850, надав всі необхідні документи, та за його заявою ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги, а відповідач всупереч вимогам чинного законодавства здійснює ухилення від прийняття рішення.

Також, позивач зазначив, що підставою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги є встановлення відповідної групи інвалідності та відповідного ступеня втрати працездатності у зв`язку з проходженням служби у ОВС, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів та проходженні МСЕК.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов МВС України вказує, що за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України було встановлено, що медико-соціальну експертну комісію проведено з порушенням п. 16 Положення № 1317, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС, у зв`язку з чим матеріали були повернуті без прийняття рішення на доопрацювання.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до п. 11 Порядку № 850 виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ. Позивач проходив службу та був звільнений наказом УМВС України в Харківській області. Таким чином у разі прийняття рішення суду про наявність правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, виплату такої грошової допомоги має здійснювати УМВС України в Харківській області.

Заперечуючи проти вимог позивача, у поясненнях Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області зазначає, що відповідно до п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 (далі Положення № 1317), залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: загального профілю; спеціалізованого профілю. Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС та інших осіб. Тобто, до складу комісії включаються представники закладів охорони здоров`я МВС України. Відсутність представників у складі комісії може вказувати на проведення експертизи не уповноваженим складом комісії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 року (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України, яке міститься у формі листа № 384 від 24.09.21 року про повернення матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням П групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України відповідно до вимог Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Визнані протиправними дії посадових осіб МВС України, які полягають у поверненні матеріалів відносно ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області без затвердження висновку.

МВС України зобов`язано призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 565XII та постанови № 850 у розмірі 152.9500 грн.

Судове рішення вмотивоване тим, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватися прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). Суд зазначив, що повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства та Порядку № 850 не передбачено. В розумінні п. 9 Порядку № 850, лист Департаменту фінансово-облікової політики МВС України про повернення матеріалів на доопрацювання, що міститься в матеріалах справи не є належним рішенням суб`єкта владних повноважень. Спосіб, у який МВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням П групи інвалідності, Законом № 565-ХП та Порядком № 850 не передбачені.

Разом з тим, Міністерство внутрішніх справ України фактично досліджувало документи, подані позивачем, і їх було протиправно повернуто, але з підстав, які свідчать, що розгляд фактично відбувся і не визнається саме право позивача на отримання допомоги.

При цьому, суд зазначив, що органом, уповноваженим на прийняття рішення стосовно призначення позивачу спірної грошової допомоги, є саме Міністерство внутрішніх справ, до компетенції якого і входить розгляд документів та прийняття відповідного рішення.

З урахуванням викладеного, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності з не затвердження висновку Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та про визнання протиправними дій з повернення матеріалів відносно позивача. При цьому суд констатує, що бездіяльність, як форма пасивної поведінки, в даному випадку відсутня, та розгляд відповідних матеріалів відповідачем було фактично здійснено. Позовні вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача щодо повернення матеріалів відносно позивача без затвердження відповідного висновку суд визнав обґрунтованими, оскільки таке повернення не передбачено встановленим порядком.

Суд визнав встановленим, що позивачем було надано до відповідача повний пакет документів, необхідний для призначення йому одноразової грошової допомоги.

Доводи відповідача про невідповідність медико-соціальної експертної комісії пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 суд відхилив. Суд зазначив, що надаючи оцінку вказаній обставині, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень та, крім того, пункт 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 не містить тієї вимоги, на яку посилався відповідач з посиланням на вказаний нормативний акт. З огляду на це, висновки відповідача про невідповідність документів, наданих позивачем вимогам Порядку № 850 є необґрунтованими та незаконними.

Отже, не зважаючи на форму вирішення звернення позивача, має місце відмова по суті звернення і позивач потребує ефективного судового захисту.

Суд вказав, що під час судового розгляду передбачених законом підстав для відмови у виплаті допомоги відповідачем не наведено і їх наявність в ході розгляду справи не встановлено. Відповідач не довів наявності у нього можливостей вибору різних видів правомірної поведінки на його розсуд, що б свідчило про дискреційні повноваження з питань, що стосуються предмету спору.

Зазначена в листі відповідача підстава не доводить недійсності поданого позивачем документа, зважаючи, що довідка до акту огляду МСЕК 12ААА № 013671 від 18.03.2019 року підписана головою МСЕК та скріплена печаткою установи.

Не погоджуючись із судовим рішенням, МВС України подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід частково скасувати та змінити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем 10.01.2011 року за результатами проходження військово-лікарської комісії госпіталю ГУМВС України в Харківській області отримано свідоцтво про хворобу № 11 від 10.01.2010 року.

Наказом ГУ МВСУ в Харківській області від 19.01.2011 року № 6 в часткову міну п. наказу ГУ МВСУ в Харківській області від 29.12.2010 року № 195 о/с ОСОБА_1 з 30.12.2010 року звільнений в запас ЗС України за ст. 64 п. «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 10.11.2010 року № 11 військово-лікарською комісією ГУМВС України в Харківській області позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Крім того, комісією встановлено, що захворювання, яке має позивач, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх, справ України.

23.09.2019 року рішенням Обласної медико-соціальної експертної комісії м. Харкова позивачу було встановлено Ш групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Також, 23.09.2019 року обласною медико-соціальною експертною комісією № 3 визначено ступінь втрати професійної працездатності, який склав 50% одноразово, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (довідка серії 12 ААА № 013353).

04.11.2019 року ГУ МВСУ в Харківській області поданий до МВС України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» в розмірі 301.050 грн, який затверджений відповідачем 04.11.2019 року.

За наслідками огляду 14.06.2021 року позивача Обласною МСЕК № 3 м. Харкова, останньому з 01.06.2021 року встановлена П група інвалідності та визначено, що захворювання так, пов`язано з проходженням служби в ОВС.

07.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він отримав П групу інвалідності в період проходження служби.

19.08.2021 року ГУ МВСУ в Харківській області підготував висновок про призначення позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» в розмірі 152.950 грн, який затверджений відповідачем не був.

Листом від 17.09.2021 року за № 4375/15-2021 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув до ГУ МВСУ в Харківській області матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги для доопрацювання, зазначаючи про те, що ОСОБА_1 направлення на медико-соціальну експертну комісію в ДУ «ТМО МВС України по Харківській області» е оформляв та представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що є прямим порушенням п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 (далі Положення № 1317).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності міліції України, а також порядок проходження служби в міліції визначав Закон України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію».

Згідно з п. 5 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ від 02.07.2015 року (далі Закон № 580-VІІІ) (який набрав чинності 07.11.2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VІІІ, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VІІІ.

До набрання чинності Законом № 580-VІІІ порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами ст. 23 Закону № 565-ХІІ та Порядком № 850.

Відповідно до ст. 23 Закону № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону, Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 3 Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Положеннями п. 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до п. 8 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Згідно з п. 9 Порядку № 850, Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до Порядку № 850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п. 10). Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ (п. 11 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, виходячи зі змісту Порядку № 850, МВС України за наслідками розгляду документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. В свою чергу наказ про виплату такої допомоги приймає керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що МВС України в порушення пункту 9 Порядку № 850 не прийнято будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача разом з висновком Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Харківській області; матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу не були розглянуті по суті відповідно до вказаного Порядку та були повернуті без прийняття жодного рішення по ним.

Таким чином, оскільки відповідачем не було прийнятого жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача, скерованої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Харківській області на адресу відповідача 20.08.2021 року, наявні підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними дій МВС України, які полягають у поверненні матеріалів відносно позивача до Ліквідаційної комісії комісією ГУ МВС України у Харківській області без прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України 17.02.2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон № 2073-IX; вказаний Закон набере чинності 15.12.2023 року) дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Відповідно до ч. 3 ст.і 6 Закону № 2073-IX здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:

1) дискреційне повноваження передбачено законом;

2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;

3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;

4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Крім того, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

При цьому згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12.04.2018 року справі № 826/8803/15, від 21.06.2018 року у справі №274/1717/17, від 14.08.2018 року у справі №820/5134/17, від 17.10.2019 року у справі № 826/521/16, від 30.03.2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20 та від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених ст. 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У будь-якому випадку рішення, що приймається суб`єктом владних повноважень у межах його дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає всім критеріям, які визначені ч. 2 ст. 2 КАС України. Це, зокрема, означає, що такий суб`єкт може довести в адміністративному суді те, що його рішення прийнято обґрунтовано (з урахуванням усіх обставин, що мають значення), безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Колегія суддів також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 року у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021 року у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду про обґрунтованість вимог позивача про визнати протиправним та скасувати рішення посадових осіб МВС України, яке полягає у відмові в затверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 565-ХІІ у розмірі 152.950 грн та зобов`язання МВС України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 565XII та Порядку № 850 у розмірі 152.950 грн., оскільки визнала встановленою ту обставину, що відповідачем не було прийнятого жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача, скерованої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Харківській області на адресу відповідача 20.08.2021 року. Колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу МВС України в цій частині, скасовує судове рішення та приймає нове про відмову у задоволені означених вимог позивача.

Частиною другою ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово наголошував про неможливість виходу за межі позовних вимог із порушенням принципу диспозитивності у випадку самостійно обрання правової підстави та предмету позову, оскільки принцип стабільності є визначальним в даному випадку. Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких просять сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 року у справі № 826/11086/18).

При цьому, у постанові Верховного Суду 25.03.2020 року у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Судом встановлено, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду стало порушення відповідачем його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 565-ХІІ та Порядку № 850 у розмірі 152.950 грн. Також судом встановлено, що МВС України в порушення пункту 9 Порядку № 850 не прийнято будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача разом з висновком Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Харківській області.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що у заявлений позивачем спосіб неможливо здійснити повний та ефективний захист його прав, свобод та інтересів, у зв`язку з чим, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, приймає рішення про необхідність зміни судового рішення, шляхом доповнення його резолютивної частини визначенням про обов`язок відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.07.2021 року, яка скерована Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Харківській області на адресу відповідача 20.08.2021 року.

Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України, яке полягає у відмові в затверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» у розмірі 152.950 грн та про зобов`язання МВС України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 565XII та постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» у розмірі 152.950 грн, з прийняттям нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені означених вимог.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року змінити, шляхом доповнення його резолютивної частини наступним:

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 від 07 липня 2021 року, яка скерована Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Харківській області на адресу ММВС України 20 серпня 2021 року.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц