Справа № 460/35086/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/35086/22 пров. № А/857/725/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Дудар О.М. у м. Рівне) у справі № 460/35086/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не врахування до стажу роботи на посаді судді позивачу періоду проходження ним строкової військової служби з 04.05.1975 по 14.05.1977, що складає 2 роки 00 місяців 10 днів, та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі із 01.09.1978 по 24.06.1982, що складає 1 рік 11 місяців 8 днів;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 13.04.2022 (в межах шестимісячного строку звернення до суду), виходячи із 70% суддівської винагороди, відображеної у довідці Рівненського апеляційного суду від 03.03.2020 №294/2020, зарахувавши додатково до вже врахованого стажу роботи на посаді судді період проходження ним строкової військової служби з 04.05.1975 по 14.05.1977, що складає 2 роки 00 місяців 10 днів, та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі із 01.09.1978 по 24.06.1982, що складає 1 рік 11 місяців 8 днів.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що перебуваючи на обліку у відповідача ОСОБА_1 з 15.12.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання. На виконання рішень суду відповідач здійснив перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із включенням до його стажу роботи на посаді судді періоду роботи з 20.06.1990 по 29.12.2005. Востаннє розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача був перерахований відповідачем на виконання рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №460/15889/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2022, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з урахуванням стажу роботи на посаді судді повних 26 років та з розрахунку 62% суддівської винагороди, відображеної у довідці Рівненського апеляційного суду від 03.03.2020 №294/2020.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неврахування до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 періоду проходження ним строкової військової служби з 04.05.1975 по 14.05.1977, що складає 2 роки 00 місяців 10 днів, та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі із 01.09.1978 по 24.06.1982, що складає 1 рік 11 місяців 8 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 13.04.2022 (в межах шестимісячного строку звернення до суду), виходячи із 70% суддівської винагороди, відображеної у довідці Рівненського апеляційного суду від 03.03.2020 №294/2020, зарахувавши додатково до вже врахованого стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби з 04.05.1975 по 14.05.1977, що складає 2 роки 00 місяців 10 днів, та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі із 01.09.1978 по 24.06.1982, що складає 1 рік 11 місяців 8 днів.

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується стаж роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, що становить 2 роки 00 місяців 10 днів; половину строку навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського, що становить 1 рік 11 місяців 8 днів. Крім цього, у позивача наявне право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди, виходячи з 30 повних років стажу судді, що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №460/15889/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 з урахуванням стажу роботи на посаді судді повних 26 років та з розрахунку 62% суддівської винагороди, відображеної у довідці Рівненського апеляційного суду від 03.03.2020 № 294/2020.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.08.2022 №15 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було перераховане виходячи із 62% суддівської винагороди. До стажу роботи на посаді судді зараховано періоди з 20.06.1990 по 31.12.2003 та з 23.01.2006 по 30.11.2016.

Позивач 22.09.2022 звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію, за змістом якого просив надати йому інформацію про зарахування чи не зарахування до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження ним строкової військової служби у Збройних Силах СРСР.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 28.09.2022 №1700-0304-8/49427 повідомило позивача про обчислення розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 виходячи з 62% суддівської винагороди та з врахуванням того, що стаж роботи на посаді судді складає повних 26 років. Окрім цього, відповідач повідомив про відсутність підстав для включення до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби з 04.05.1975 по 14.05.1977 та половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі із 01.09.1978 по 24.06.1982.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення вказаних періодів до стажу роботи на посаді судді, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Правовідносини, пов`язані з виходом судді у відставку та призначенням йому щомісячного довічного грошового утримання, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIІІ) (в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці це вересень 2017 року) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Отже, за вибором судді у відставці може виплачуватися або пенсія, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або виплачується щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

На підставі абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом України № 1402-VIII дані правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас, ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відповідно до п. 3-1 Постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 № 865, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

При цьому, згідно із ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 № 584/95 (надалі Указ Президента України № 584/95), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи наведені норми законодавства, які були чинні на день призначення позивача на посаду судді, до його стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді перевищує показник у 10 років, то положення наведених актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині періоду трудової діяльності, котрий включається до стажу роботи позивача на посаді судді.

Таким чином, неврахування відповідачем до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, календарного періоду проходження строкової військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, слід визнати протиправним.

Такі дії відповідача мали наслідком неправомірне зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при його перерахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIIІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо збільшення нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як судді у відставці у розмірі 70 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 13.04.2022.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року у справі № 460/35086/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький