Справа № 420/17985/22
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/17985/22

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

22.02.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30.06.2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30.06.2021 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В березні 2018 року у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900-VІІІ, ст.ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988, від 21.02.2018 року №103 та на підставі довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських позивачу проведено перерахунок раніше призначеної пенсії, починаючи з 01.01.2016 року.

Відповідно до положень п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 перерахована пенсія виплачувалась не у повному обсязі, виходячи з відсоткового розміру різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії.

Посилаючись на вкасування в судовому порядку п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 та не виконання Управлінням обов`язку, передбаченого ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не проведення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із затримкою його виплати, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із листопада 2020 року по 30 червня 2021 року.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992,4 грн.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що із скасуванням в судовому порядку п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 та ч. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року №1088, а саме з 29.09.2020 року нормативне регулювання правовідносин щодо виплати перерахованої позивачу за період із 01.01.2016 року по 31.12.2017 року пенсії не передбачало поетапного порядку її виплати.

При цьому, проаналізувавши положення ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд першої інстанції зазначив, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

З огляду на те, що з 29.09.2020 року порядок виплати підвищень за перерахованими пенсіями у поетапному вигляді скасовано і виплату донарахованих доплат у повному обсязі відповідач не здійснив, суд першої інстанції визначив наявними правові підстави для зобов`язання Управління нарахувати та виплатити на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з листопада 2020 року, як це унормовано положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції помилково залишено поза увагою те, що відповідач у своїй діяльності зобов`язаний виконувати чинні акти Уряду та дотримуватись встановлених законодавством норм.

Разом з цим, апелянт зазначає, що під несвоєчасно виплаченим доходом слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують і які не мають разового характеру. Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії), порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання) та затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців.

Враховуючи наведене у сукупності, апелянт наполягає на відсутності у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходу, оскільки утворена доплата має характер разового платежу та поточна пенсія нараховувалась і виплачувалась своєчасно, з дотриманням норм чинного законодавства.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В березні 2018 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 та на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за нормами, чинними станом на січень 2016 року, визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988, позивачу проведено перерахунок раніше призначеної пенсії, починаючи з 01.01.2016 року.

На адвокатський запит від 27.09.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у листі від 07.10.2022 року за №1500-0505-8/104500 повідомлено, що нарахована доплата пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.10.2017 року в сумі 48127,06 грн. виплачувалась позивачу до пенсії з 01.01.2019 року в розмірі 1002,65 грн., з 01.01.2020 року в розмірі 2005,29 грн. в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103.

Станом на 01.07.2021 року відкладена виплата проведена у повному обсязі.

Також, 28.09.2022 року представниця позивача звернулась в Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила здійснити нарахування та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

Розглянувши вказане звернення, у задоволені вимог заявника Управління відмовило, про що повідомило у листі від 12.10.2022 року за №16844-14467/Ц-02/8-1500/22.

Так, Управління повідомило, що перерахунок та виплата пенсії позивачу з 01 січня 2018 року проведена у порядку та розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103.

Не погоджуючись із відмовою Управління у виплаті компенсації несвоєчасно одержаного доходу (пенсії), посилаючись на її неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

У ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За правилами ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

За правилами ст.ст. 3, 4 Закону України від 19.10.2000 року №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Вказані правилами Закону України від 19.10.2000 року №2050-III кореспондуються із положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Аналіз наведених норм законодавства показав, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

При цьому, використане у ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Виходячи з обставин цієї справи, судом першої інстанції вірно враховано, що виплата перерахованої позивачу у березні 2018 року пенсії на підставі відповідної довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за нормами, чинними станом на січень 2016 року, та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 проводилась у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103, у п. 3 якої визначено провести виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 1 січня 2018 року.

Також, ці норми постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 передбачали, що сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

- з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

- з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Тобто, вказаними нормами встановлено строк виплати перерахованої пенсії та фактично запроваджено поетапний порядок виплати перерахованих за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року пенсій колишнім працівникам міліції, при цьому обумовлено виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у справі, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року по справі №826/12704/18) п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 визнано нечинним.

24.12.2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» (набрала чинності із 01.01.2020 року), частиною 2 пункту 1 якої передбачено, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 1 січня 2020 року виплачується пенсія, яка з 1 січня 2016 року перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 1 січня 2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року по справі №640/620/20, ч. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» визнано протиправною та нечинною.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, з 29.09.2020 року нормативно не регульовано поетапну виплату перерахованої позивачу за період із 01.01.2016 року по 31.12.2017 року пенсії, а тому дії відповідача щодо подальшої поетапної виплати перерахованої пенсії є такими, що вчинені не на підставі наданих повноважень та не у спосіб встановлений законодавством, а не здійснення у повному обсязі виплати перерахованої пенсії підтверджує одержання особою доходу із порушенням строку.

Оскільки з 29.09.2020 року порядок виплати підвищень за перерахованими пенсіями у поетапному вигляді скасовано, виплата донарахованих доплат має відбуватись у повному обсязі. Подальша поетапна виплата спричиняє наслідки у вигляді несвоєчасно отриманих доходів.

Відтак, право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виникло у позивача з листопада 2020 року (після спливу одного місяця з часу визнання нечинними норм постанови, які встановлювали відтермінування виплати) по червень 2021 року.

З огляду на викладене, оскільки неправомірність затримки у забезпеченні позивача повними та належними йому сумами пенсії знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить застережень щодо можливості допущення несвоєчасного забезпечення пенсією у зв`язку із відсутністю відповідних фінансових ресурсів, несвоєчасно виплачені суми є пенсією і підпадають під визначення доходу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 «Про внесення змін до розпорядження КМУ від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

З огляду на вказане, доводи щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими.

Також, слід зазначити, що у зв`язку із частковим задоволенням адміністративного позову, судом першої інстанції дотримано положення ст. 139 КАС України шляхом відшкодування на користь позивача понесених ним витрат на оплату судового збору за рахунок суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у цій справі.

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв