Справа № 240/3038/23
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/3038/23

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Громадянина Азербайджанської Республіки Аскарлі ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Громадянин Азербайджанської Республіки Аскарлі ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 03 травня 2022 року про встановлення заборони в`їзду на територію України строком на 5 років громадянину Азербайджанської Республіки Аскарлі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказує, що після чергового повернення на територію України, звернувся до головного управління Державної міграційної служби у Львівській області та отримав рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, а також рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Позивач вважає, що підставою для прийняття цього рішення є інше рішення управління державної міграційної служби у Житомирській області від 03 травня 2022 року, яким встановлено заборону в`їзду позивачу на територію України строком на 5 років. Вважаючи, що дане рішення про заборону в`їзду в Україну є протиправним, позивач звернувся до суду через свого представника із вказаним позовом. Разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про поновлення строків на звернення до адміністративного суду та заяву про забезпечення позову.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено та забезпечено позов, шляхом зупинення дії рішення Стрийського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 25 січня 2023 року №1/092023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Азербайджанської Республіки Аскарлі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Під час розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи у судовому засіданні, тому ухвалою суду від 01 березня 2023 року призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Управлінням державної міграційної служби у Житомирській області подано до суду відзив на адміністративний позов, з проханням відмовити позивачу у задоволенні позову. Відповідач вказує, що оскаржуване рішення про заборону в`їзду в Україну прийнято відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.02.2022 року прийнято рішення про примусове видворення позивача за межі України. Також зазначає, що позивачем умисно здійснено зміну прізвища під час повернення на територію України.

14.03.2023 справа в судовому засіданні не слухалась у зв`язку з неявкою позивача, розгляд справи відкладено на 04.04.2023.

У зв`язку з клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 20.04.2023.

Заслухавши пояснення учасників справи, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.

Встановлено з матеріалів справи, що 13.08.2021 відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Корольовським відділом у місті Житомирі Управління Державної міграційної служби прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження або третьої країни.

У подальшому рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.02.2022 р. у справі № 295/16117/21 примусово видворено за межі території України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі вказаних рішень, відповідачем прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну від 03.05.2022 відносно позивача, строком на 5 років.

03.12.2022 позивач в`їхав на територію України з-за кордону.

22.12.2022 позивач зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.01.2023 позивач звернувся до головного управління Державної міграційної служби у Львівській області із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні та отримав рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 24.01.2023.

Водночас, начальником Стрийського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Шкарабою Володимиром Ярославовичем було винесено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЛВ № 001937 від 25 січня 2023 року за порушення, передбачене ст. 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за порушення заборони в`їзду в Україну.

25.01.2023 Стрийським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято відносно позивача рішення № 1/0092023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. За змістом вказаного рішення зобов`язано позивача виїхати за межі України до 23.02.2023. Підставою для прийняття цього рішення є рішення управління Державної міграційної служби у Житомирській області від 03.05.2022, яким встановлено позивачу заборону в`їзду на територію України строком на 5 років.

Вважаючи таке рішення про заборону в`їзду в Україну протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами у даній справі виникли з приводу умов та порядку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Правові та організаційні засади перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а також правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України врегульовані Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 13 Закону № 3773-VI, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Вказаний у ст. 13 Закону № 3773-VI перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Порядок прийняття рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2014 р. за № 25/24802 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до пункту 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну, особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про заборону в`їзду в Україну від 03.05.2022 р., правовою підставою для прийняття такого рішення є вимоги ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Виходячи із системного аналізу цієї норми, суд приходить до висновку, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції наділений повноваженнями приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства за наявності встановлених умов, а саме:

1) якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України;

2) є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення;

3) якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до абзацу третього частини першої цієї статті, до вище перелічених осіб застосовується заборона на в`їзд в Україну строком на п`ять років.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів тому, що Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, у тому числі його структурним підрозділам приймалось відносно позивача рішення про примусове видворення з України.

Водночас, у матеріалах справи міститься рішення відповідача про примусове повернення позивача в країну походження або третю країну від 13.08.2021 року.

Правове регулювання питання примусового повернення іноземців чи осіб без громадянства в країну походження або третю країну врегульовано ст. 26 Закону № 3773-VI, яка не містить норми, що забороняє іноземцю чи особі без громадянства в`їзд в Україну на будь-який строк, внаслідок примусового повернення. Отже, суд відхиляє посилання відповідача на правомірність застосування вимог ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI під час прийняття оскаржуваного рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну.

Таким чином, підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україні, визначені ст. 13 Закону № 3773-VI. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI для прийняття рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України строком на п`ять років.

Щодо посилання відповідача на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 22.02.2022 у справі № 295/16117/21, яким примусово видворено позивача за межі території України варто зазначити наступне.

За змістом вказаного рішення ОСОБА_4 не приймав участі у судових засіданнях, призначених судом, ухвали суду, щодо здійснення примусового приводу особи для участі у розгляді справи виконані не були з причин відсутності останнього за місцем проживання, відомостей про належне повідомлення особи про час, місце і дату розгляду судом справи в рішенні відсутні. Таким чином, позивач не знав і не міг знати про розгляд позову про примусове видворення відносно останнього, що позивач і підтвердив у судовому засіданні. Відповідачем не надано суду доказів того, що позивач знав про прийняте відносно нього рішення, отримав його та умисно його не виконував.

Водночас, вказане рішення суду не є рішенням про видворення особи, що прийняте центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції у порядку ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI та не може мати наслідком прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, на підставі цієї ж статті.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, що містяться в пункті 18 Постанови від 25.06.2009 №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» (в редакції постанови від 16.03.2012), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому, необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Щодо посилання відповідача на умисну зміну позивачем прізвища для уникнення необхідності виконувати рішення про заборону в`їзду в Україну, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, 09.08.2022 позивач виїхав за межі території України маючи паспортний документ на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому позивач в`їхав на територію України 03.12.2022 з іншим паспортним документом, виданим на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач пояснив, що здійснив зміну способу написання прізвища на території Азербайджанської республіки, відповідно до національного законодавства з метою приведення способу написання власного прізвища у відповідність до вимог національної ідентичності, що не заборонено законом у країні громадянства позивача. При цьому, позивач пояснив, що не мав наміру таким чином здійснювати ухилення від виконання законних вимог національних органів на території України, а зміна способу написання прізвища не є підставою для оскарження рішення про заборону в`їзду в Україну.

Одночасно суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доводів, що підтверджували б наявність будь-яких перешкод для ідентифікації особи позивача чи зміни його правового статусу у зв`язку зі зміною написання прізвища. Натомість, належність прізвища « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_6 » одній і тій же особі встановлено постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЛВ № 001937 від 25 січня 2023 року, прийнятою начальником Стрийського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, яка позивачем оскаржена не була, у тому числі у зв`язку з різним написанням його прізвища.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що рішення про заборону громадянину Азербайджанської республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в`їзду в Україну строком на 5 (п`ять) років, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги наведене та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн., сплаченого позивачем.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов Громадянина Азербайджанської Республіки Аскарлі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005, Код ) про визнання протиправним та скасування рішення- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління державної міграційної служби у Житомирській області від 03 травня 2022 року про заборону в`їзду на територію України строком на 5 років громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби у Житомирській області на користь Громадянина Азербайджанської Республіки Аскарлі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа