Справа № 200/1758/23
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року Справа№200/1758/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

24.04.2023 ОСОБА_1 , позивач, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-2):

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 14.02.2023 №71, постановлене за зверненням ОСОБА_1 згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області розглянути за принципом екстериторіальності відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 06.02.2023 про призначення дострокової пенсії за віком матері осіб з інвалідністю з дитинства віком до 18 років, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати територіальний орган Пенсійного фонду України зарахувати страховий стаж ОСОБА_1 від дати звернення, а саме 06.02.2023 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990;

- зобов`язати територіальний орган Пенсійного фонду України, який за принципом екстериторіальності відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961, зобов`язаний виконати рішення суду постановлене іменем України, подати у десятиденний строк до суду звіт про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.04.2023 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано встановлені судом докази.

11.05.2023 відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, надав до суду відзив та докази по справі.

12.05.2023 судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву та докази по справі, які надано відповідачем-2, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

17.05.2023 відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, надав до суду відзив та докази по справі.

17.05.2023 судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву та докази по справі, які надано відповідачем-1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Інших заяв і клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Позивач зазначає, що 06.02.2023 в електронній формі через вебпортал позивач подала заяву до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення дострокової пенсії за віком, при досягненні 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу, яка доглядала за дитиною з інвалідністю з дитинства, до 18 років, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 14.02.2023 відповідач-2 рішенням №71 відмовив позивачу в призначенні пенсії на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих факт виховання до шестирічного віку дитини з інвалідністю та в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Крім того, позивач зазначає, що за результатами розгляду доданих до заяви документів, відповідач-2 зазначив, що ним не прийнято до уваги, при обчисленні страхового стажу, трудову книжку НОМЕР_1 від 20.07.1990, оскільки на титульному аркуші зазначено ім`я, російською « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним позивача російською « ОСОБА_2 », при цьому відповідач-2 в рішенні зазначив, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 13 років 06 місяців 28 днів, але не зазначив з яких наданих до заяви документів, він дійшов такого висновку, будь-якої іншої трудової книжки позивачем не надавалось, який період роботи зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 відповідачем-2 не зарахований, та з яких підстав в рішенні не зазначено.

Також, позивач не згодна з висновком відповідача-2, що вона мала надати висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина, мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, яке б надало їй право на призначення дострокової пенсії за віком, а так як її дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана дитиною з інвалідністю у віці 14 років, за висновком відповідача-2, позивач не має право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Позивач вважає таке рішення безпідставним та протиправним, оскільки воно порушує її конституційні права. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-1 заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Відповідач-1 зазначив, що за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 06.02.2023, відповідачем-2 було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній висновок лікарсько-консультативної комісії про можливе настання інвалідності до досягнення шестирічного віку та в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років. Також, зазначив, що заяву позивача від 06.02.2023 про призначення пенсії було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Відповідач-1 вважає, що позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області хибними, оскільки подана позивачем заява від 06.02.2023 про призначення пенсії з документами Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області по суті взагалі не розглядалась.

Відповідач-2 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що 06.02.2023 позивач звернулася із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до відповідача-1. На день подання заяви позивач досягла 50 років 01 місяць, страховий стаж склав 13 років 06 місяців 28 днів. 14.02.2023 за принципом екстериторіальності відповідачем-2 розглянуто заяву від 06.02.2023 та додані до неї документи та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №71 у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих факт виховання до шестирічного віку дитини з інвалідністю та в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Крім того, відповідач-2 зауважив, що за результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви від 06.02.2023 наявні документи, зокрема, про визнання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною з інвалідністю у віці 14 років. Висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина, мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, відсутній.

Відповідачем-2 не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, трудову книжку від 20.07.1990 НОМЕР_1 , оскільки на титульному аркуші зазначено ім`я, російською « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним позивача, російською « ОСОБА_2 ». Оскільки, трудова книжка позивача від 20.07.1990 НОМЕР_1 не взята до уваги, то періоди роботи позивача до 01.01.2004 документально не підтверджено. Страховий стаж позивача склав 13 років 06 місяців 28 днів, який обчислений відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивачу присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 28.09.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 06.10.1990 укладено шлюб, актовий запис №312, та після реєстрації змінено прізвище позивача з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_7 , батьками якого є ОСОБА_4 (батько) ОСОБА_8 (мати), що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.12.1991 серії НОМЕР_4 .

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 28.09.2022 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 23.11.1999 укладено шлюб, актовий запис №227, та після реєстрації змінено прізвище позивача з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 ».

Відповідно до довідки міжрайонної МСЕК Міністерства охорони здоров`я, м. Красноармійськ, Донецька область, серії ДОН-07 №116971 25.09.2009 здійснено первинний огляд ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена друга група інвалідності, причина інвалідності: з дитинства до 18 років. Інвалідність встановлена на строк до 01.01.2012.

Згідно з повідомленням №968 (перв.) Лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК від грудня 2009 року ОСОБА_7 встановлено діагноз МСЕК С 40.2, друга група інвалідності з дитинства до 18 років.

Відповідно до довідки до акта огляду міжрайонної МСЕК Міністерства охорони здоров`я, м. Краснормійськ, Донецька область, серії 10ААБ №275806 10.01.2012 здійснено повторний огляд ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , друга група інвалідності, причина інвалідності: з дитинства до 18 років. Інвалідність встановлена на строк до 01.02.2014.

Згідно з повідомленням №1128 (повт.) Лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК від січня 2012 року ОСОБА_7 встановлено діагноз МСЕК С 40.2, друга група інвалідності з дитинства до 18 років, до 01.02.2014.

Відповідно до довідки до акта огляду міжрайонної МСЕК Міністерства охорони здоров`я, м. Краснормійськ, Донецька область, серії 10ААБ №358986 14.01.2014 здійснено повторний огляд ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , друга група інвалідності, причина інвалідності: з дитинства до 18 років. Інвалідність встановлена на строк до 01.02.2015.

Згідно з повідомленням №438 (повт.) Лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК від січня 2014 року ОСОБА_7 встановлено діагноз МСЕК С 40.2, друга група інвалідності з дитинства до 01.02.2015.

Відповідно до довідки до акта огляду міжрайонної МСЕК Міністерства охорони здоров`я, м. Красноармійськ, Донецька область, серії 10ААБ №419675 13.01.2015 здійснено повторний огляд ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності: з дитинства до 18 років. Інвалідність встановлена безстроково.

Згідно з повідомленням №162/452 (повт.) Лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК від січня 2015 року ОСОБА_7 встановлено діагноз МСЕК С 40.2, третя група інвалідності з дитинства до 18 років безстроково.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради вих.№01-09/2008/0/3-22 від 01.09.2022 ОСОБА_1 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Добропільської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з надбавкою на догляд відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 06.11.2006 по 08.12.2009.

06.02.2023 позивач засобами електронного зв`язку через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До зави були додані, зокрема, копії наступних документів: паспорта; рнокпп, свідоцтва про народження дитини; трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1990; довідки вих.№01-09/2008/0/3-22 від 01.09.2022; довідки МСЕК серії 10ААБ №419675 13.01.2015.

Доказів подання висновку лікарсько-консультативної комісії на підтвердження того, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку до органу Пенсійного фонду України у складі звернення від 06.02.2023 матеріали справи не містять, що не є спірним між сторонами.

14.02.2023 відповідач-2, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, рішенням №71 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, в якому зазначив, зокрема, наступне.

«Відмова про призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 06.02.2023.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Вік заявниці 50 років 01 місяць.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при призначенні пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надаються, зокрема, документи, про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю.

Відповідно до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Страховий стаж особи становить 13 років 06 місяців 28 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- наявні документи про визнання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною з інвалідністю у віці 14 років. Висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку відсутній;

- не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 20.07.1990, оскільки на титульному аркуші зазначено ім`я, російською « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявниці російською « ОСОБА_2 ».

Заявниця працює.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Висновок: відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих факт виховання до шестирічного віку дитини з інвалідністю та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.».

Вважаючи прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що на титульній сторінці, яка заповнена кульковою ручкою, трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1990 у рядку «Ім`я» зазначено російською мовою ім`я позивача « ОСОБА_2 ».

Спірним у даній справі є питання щодо правомірності прийняття відповідачем-2 рішення №71 від 14.02.2023 про відмову в призначенні пенсії позивачу на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07 2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Зазначене положення кореспондується також із частиною першою статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991, згідно з якою жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №2249-VIII від 19.12.2017, зокрема у тексті Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-XII від 21.03.1991, Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» №2109-III від 16.11.2000, Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» №2961-ІV від 06.10.2005, слова «інвалід», «дитина-інвалід» та «інвалід з дитинства» в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами «особа з інвалідністю», «дитина з інвалідністю» та «особа з інвалідністю з дитинства» у відповідному відмінку і числі.

Отже, аналіз пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV та частини першої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про те, що право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства (осіб з інвалідністю з дитинства) до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведених норм однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства (особи з інвалідністю з дитинства).

Тож, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства (особи з інвалідністю з дитинства), а не дитини без такого роду медичних показань.

Суд звертає увагу, що визначення терміну «інвалід з дитинства» (особа з інвалідністю з дитинства) не міститься ні в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ні в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

Водночас, за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

На переконання суду, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058-ІV.

Таким чином, якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення нею шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання пенсії за підставі статті 115 Закону №1058-ІV лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Відповідно до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1), визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058-IV.

Отже, пункт 2.18 Порядку №22-1 не суперечить положенням статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 26, пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 (справа №330/2181/16-а), в якій Велика Палата Верховного Суду підтримала позицію Верховного Суду України у постанові від 27.05.2014 (справа №21-133а14), яка полягає у тому, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Підсумовуючи викладене, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому встановлено інвалідність після шестирічного віку, що не є спірним між сторонами, в той час як при зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії позивачем не додано висновок лікарсько-консультативної комісії на підтвердження того, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, відтак оскаржуване рішення прийнято відповідачем з дотриманням викладених вище положень пенсійного законодавства. Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню в розглядаємій частині. Зазначене є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.12.2021 у справі №336/2781/17-а(2а/336/294/17), від 18.01.2022 в справі №448/1650/17, від 19.01.2022 у справі №636/2618/17.

Щодо позовних вимог про зобов`язання територіальний орган Пенсійного фонду України зарахувати страховий стаж позивача від дати звернення, а саме 06.02.2023 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990, суд зазначає наступне.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що на титульній сторінці, яка заповнена кульковою ручкою, трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1990 у рядку «Ім`я» зазначено російською мовою ім`я позивача « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_2 », як помилково визначив відповідач.

Разом із цим, відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 21.05.2003, на ім`я ОСОБА_1 , російською мовою ім`я позивача зазначено « ОСОБА_2 ».

Тобто, ім`я позивача, зазначене у трудовій книжці російською мовою, відповідає паспортним даним позивача, тому посилання відповідача-2 в рішенні №71 від 14.02.2023, як на підставу не прийняття до уваги, при обчисленні страхового стажу позивача, трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1990, є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, враховуючи те, що за результатом розгляду цієї справи судом встановлено, що саме при зверненні 06.02.2023 із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не надала необхідних доказів для призначення їй такої пенсії, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання територіальний орган Пенсійного фонду України зарахувати її страховий стаж від дати звернення, а саме 06.02.2023 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1990, також не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №71 від 14.02.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалене судом рішення не позбавляє позивача права повторно звернутись до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства (особою з інвалідністю з дитинства), надавши, при цьому, висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу, не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-14, 19, 143, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54000; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24.05.2023.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна