Справа № 200/18944/21
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Справа№200/18944/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., секретаря судового засідання Мухіної Є.О., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.08.2021 №7.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.08.2021 №7.

Позов вмотивовано тим, що відповідачем з 18.05.2021 по 30.06.2021 року було проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності позивача з 01.10.2018 по 31.03.2021 року. Перевірку проведено на підставі направлень відповідача від 28.04.2021 року №886, №885, №884, №883 та від 12.05.2021 року №983 та наказу ГУ ДПС у ДО від 27.04.2021 року №695-п. Позивач зазначив, що за результатами перевірки посадовими особами відповідача складено акт від 07.07.2021 року №7057/05-99-07-17/03361135 (далі Акт) який позивачем був підписаний із зауваженнями. Позивач зауважив, що у відповідності до Акту, у період з 01.10.2018 по 31.03.2021 позивачем задекларовано екологічного податку у сумі 1 102,73 грн. за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення. Перевіркою повноти визначення екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у періоді з 01.10.2018 по 31.03.2021 року встановлено його заниження на загальну суму 3 226 831,09 грн. Позивач зазначив, що вищезазначений висновок відповідачем обґрунтовується тим, що при здійсненні діяльності з розподілу природного газу у позивача, як оператора ГРМ виникають виробничо технологічні витрати та виробничо-технологічні втрати (далі ВТВ). Для покриття ВТВ позивач придбає природний газ. Придбаний природний газ, який використано ВТВ на думку відповідача є витратами природного газу у відповідності до ст.1 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря». Дані втрати (витрати) на думку відповідача є викидами та об`єктом оподаткування екологічним податком. Позивач зазначив, що 21.07.2021 він на адресу відповідача направив заперечення на Акт, які відповідачем були залишені без задоволення, а висновки Акту без змін. У серпні 2021 року, на підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення форми «Р» від 09.08.2021 року №7 про збільшення суми грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 3 226 831,09 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 149 922,91 грн., загалом на 3 376 754,00 грн. за порушення позивачем п.240.1 ст.240, пп.242.1.1 п.242.1 ст.242 ст.243 п.249.1 п.249.2 п.249.3 ст.249 ПК України (далі - ППР №7). Позивач зазначив, що не погоджуючись із ППР №7 ним було складено та направлено до відповідача скаргу від 15.08.2021 року, яку було залишено без задоволення. Позивач наголосив на тому, що не згоден з податковим повідомленням рішенням відповідача форми «Р» від 09.08.2021 року №7 та рішенням відповідача від 24.11.2021 року та вважає, що ППР №7 було прийнято відповідачем без достатніх правових підстав, необґрунтовано та протиправно, в результаті невірного тлумачення та застосування норм законодавства. Позивач зазначив, що відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП): від 19.03.2015 року №810 «Про видачу ліцензій на розподіл природного нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ПАТ «Маріупольгаз»; від 19.06.2017 року №812 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Маріупольгаз», позивач має статус оператора газорозподільчої системи (оператор ГРМ) та здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах території: міста Маріуполь, Мангушський, Нікольський, Новоазовський райони та села Лебединське, Калинівка, Піонерське, Комінтернове, Широкіне, Павлополь Волноваського району Донецької області. Позивач зазначив, що при здійсненні діяльності з розподілу природного газу позивач закуповує природний газ для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільчій мережі (далі ГРМ) для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності. Позивач зауважив, що відповідачем зроблено помилковий висновок що метан (СН4), який складає основну частину природного газу (96-97,00%) відноситься до забруднюючих речовин та в обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що перелік забруднюючих речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводів» за викиди яких справляється збір, визначено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року №104 (далі Наказ №104). В свою чергу зазначений Наказ №104 був розроблений на виконання постанови КМУ №303 від 01.03.1999 року «Про затвердження порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору», яка втратила чинність на підставі постанови КМУ №236 від 27.12.2010 року «Про визнання такими, що втратили чинність деяких акти КМУ». При цьому, відповідно до листа Міністерства юстиції №39206/29463-0-33-17/10/4 від 09.10.2017 року зазначений наказ мав бути скасований не пізніше 12.02.2011 року. Позивач зауважив, що таким чином з прийняттям Податкового кодексу України були скасовані нормативно-правові акти, які визначали справляння збору за забруднення навколишнього природного середовища, а тому застосування Наказу №104 для визначення забруднюючих речовин, з яких справляється екологічний податок є безпідставним. Позивач наголосив на тому, що в постанові КМУ від 29.11.2001 №1598 «Про затвердження переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню» та серед переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин «метан» не міститься. Також наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про затвердження нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел» від 27.06.2006 року №309 затверджені нормативи гранично допустимих забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, але вищезазначеним нормативним актом «метан» до переліку забруднюючих речовин не віднесений. Позивач зауважив, що усі викиди, які підлягають обліку розділені на дві групи: забруднюючі речовини, парникові гази. Позивач зазначив, що стаття 243 ПК України встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним серед яких є і «вуглеводні», а не речовини, які входять до «вуглеводів». Метан є основою природного газу і є однією із речовин, які входять до «вуглеводів» при цьому ПК України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справлення екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини, що зазначено у правовій позиції Верховного Суду по справі №824/1033/18-а від 13.01.2021 року. Позивач вважає, що відповідач зробив помилковий висновок, що весь обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу реальним витоком або безпосереднім скиданням газу в атмосферне повітря, що зазначено в акті перевірки від 07.07.2021 року №7057/05-99-07-17/033361135 та відповідачем було встановлено наступне: що позивач, як оператор газорозподільчої системи надає послуги розподілу газорозподільчими мережами до межі балансової належності об`єктів. Для покриття виробничо-технологічних витрат та втрат газу позивач придбав природний газ (п.4 глави 6 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 року №1379/27824. Згідно наданих до перевірки документів позивачем за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 року було придбано природний газ для покриття ВТВ у кількості 31 882 047 кубічних метрів та різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу в ГРМ протягом (місяця) календарного року і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений по підключених через ГРМ об`єктів споживачів та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду є об`ємом (обсягом) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ понесених оператором ГРМ протягом зазначеного періоду. Придбаний природний газ, який використано на виробничо технологічні витрати та виробничо технологічні втрати є втратами (витратами) природного газу у відповідності до ст.1 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря» та дані втрати (витрати) є викидами та об`єктами оподаткування екологічним податком. Позивач зауважив, що розмір викидів метану відповідачем було визначено у розмірі придбаного позивачем природного газу на покриття ВТВ та відповідачем проігноровано, що придбання ВТВ оператором ГРМ здійснюється для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного та ефективного розподілу природного газу, а також, що придбаний позивачем для покриття ВТВ у відповідний період природний газ також фактично покриває об`єми несанкціонованого відібраного з ГРМ природного газу споживачами у відповідний період. Позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення відповідача форми «Р» від 09.08.2021 року №7 про збільшення позивачем суми грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 3 226 831,09 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 149 922,91 грн., а загалом 3 376 754,00 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4. статті 77 пункту 82.1 статті 82 ПК України, на підставі наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 27.04.2021 року №695-п та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2021 рік ним була проведена планова виїзна документальна перевірка ПАТ по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» (далі позивач) за період діяльності з 01.10.2018 по 31.03.2021 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки відповідачем було складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 7057/05-99-07-17/03361135 від 07.07.2021. Відповідач зазначив, що за результатами перевірки встановлено зокрема, порушення: пункту 240.1 статті 240, підпункту 242.1.1, пункту 242.1, статті 242, статті 243, пункту 249.1, пункту 249.2, пункту 249.3 статті 249 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено екологічний податок (надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) на загальну суму 3 226 831,09 грн. За результатами перевірки прийняте спірне податкове повідомлення рішення від 09.08.2021 №7. Відповідач зазначив, що позивачем було подано скаргу до ДПС України від 16.08.2021 року у тому числі на податкове повідомлення рішення від 09.08.2021 року №7. Згідно рішення ДПС України від 24.11.2021 року №26622/6/99-00-06-01-01-06 про результати розгляду скарги, ППР ГУ ДПС у Донецькій області залишено без змін, а скаргу без задоволення. Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 09.08.2021 №7 відповідач зазначив, що метан відноситься до забруднюючої речовини відповідно до додатку 2 до протоколу про реєстри викидів і перенесення забруднювачів, який ратифіковано ЗУ №980-VIII від 03.02.2016 метан визнано забруднювачем, який є шкідливим для навколишнього середовища або для здоров`я людини через свої властивості та в результаті їх потрапляння у навколишнє середовище та встановлено граничні значення викидів в атмосферне повітря, які може здійснювати власник або оператор кожного конкретного об`єкта на території країни. З метою встановлення ставок податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення перелік окремих забруднюючих речовин встановлений нормою пункту 243.1 статті 243 ПК, серед яких «вуглеводні» та «тверді речовини». Перелік забруднюючих речовин, що об`єднані у зазначених групах, затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 березня 2002 року № 104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір». До вуглеводнів, згідно з цим переліком, входить і метан. Та обставина, що цей наказ регулював відносини щодо сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, не змінює сутність метану як забруднюючої речовини і в цілях справляння екологічного податку. Відповідач зазначив, що з набранням чинності ПК України, збір за забруднення навколишнього природного середовища набув інноваційних ознак в розділі VIII «Екологічний податок», проте не змінив своєї сутності та призначення. Відповідач зауважив, що за даними звітів про надання послуг по розподіленому природному газу в розрізі споживачів та об`ємів фактичних втрат, виробничо-технологічних витрат природного газу та власних потреб позивачем за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 надані послуги по розподілу природного газу споживачам у кількості 565 869 818,42 кубічних метрів, витрати на власні потреби склали 275 397,46 кубічних метрів, фактичні втрати та виробничо-технологічних витрат природного газу складають 31 882 047,0 кубічних метрів. Придбаний природний газ, який використано на виробничо - технологічні витрати та виробничо - технологічні втрати є втратами (витратами) природного газу, у відповідності до ст.1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», дані втрати (витрати) є викидами та об`єктом оподаткування екологічним податком. Обсяги природного газу, які використані позивачем на покриття виробничо-технологічних витрат та нормовані втрати є викидами в атмосферне повітря забруднюючої речовини (метану) та є об`єктом оподаткування екологічним податком. Відповідач зазначив, що з відповіді Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України, що надійшло на адресу Державної фіскальної служби України листом за вихідним №7/3892-17 від 23.10.2017 року, метан віднесено до переліку речовин, які входять до «вуглеводнів» відповідно до Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів», і, за викиди яких справляється збір, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104. Відповідач зауважив, що у постанові Верховного суду України від 14.09.2020 року у справі №520/9364/18 була висловлена правова позиція, що до вуглеводнів належать органічні речовини, що складаються лише з вуглецю (карбону) та водню (гідрогену). До них відносять насичені вуглеводні СпН2п+2 (метан, етан тощо), ненасичені СпН2п та СпН2п2-2. Отже, метан належить до вуглеводнів і згідно з Протоколом про регістри викидів і перенесення забруднювачів (додаток II) метан (СН 4) - забруднююча речовина. Відповідач наголосив на тому, що позивач, як оператор газорозподільних мереж, що придбає природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов`язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря. Щодо обсягів фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу є реальним витоком або безпосереднім скиданням газу в атмосферне повітря відповідач зазначив, що сутність виробничо-технологічних витрат та втрат (нормованих втрат) газу розкрито в методиках, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264 «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами». За технологією діяльності з розподілу природного газу у оператора виникають виробничо-технологічні витрати та втрати природного газу, граничні річні обсяги яких розраховуються відповідно до Методик, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264, підлягають затвердженню Міністерством енергетики та вугільної промисловості України відповідно до його наказу від 23.11.2011 №737. Відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (затверджено наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 р. № 264) та згідно п.6 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за N 1379/27824, визначено: виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів. Відповідач зазначив, що до перевірки надано розрахунки, здійснені позивачем по затвердженим методикам, згідно яких розраховано ВТВ, підтверджено документами (розрахунками) - 4 687 245,88 кубічних метрів природного газу є об`єктом оподаткування екологічним податком, згідно наданих розрахунків складених позивачем; 27 194 801,12 куб.м. природного газу не підтверджено документами (розрахунками тощо) щодо причин виникнення ВТВ, які спростовують їх викид у навколишнє середовище тому є об`єктом оподаткування екологічним податком. Відповідач наголосив, що враховуючи вищенаведене, встановлено заниження об`єкта та бази оподаткування, визначених нормою ст.242 Податкового кодексу України, що призвело до заниження екологічного податку на загальну суму 3 226 831,09 грн. із розрахунку фактичних викидів метану у кількості 23 286,65 тон (відповідно до паспорту фізико-хімічних показників природного газу абсолютна густина його складає 0,7304 кг/м3 - (31 882 047,00 м3 х0,7304) : 1000). Відповідно до п.243.1. ст. 243 Податкового кодексу України - ставка податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин (вуглеводні) стаціонарними джерелами забруднення, із змінами, внесеними до Податкового кодексу на 2018, 2019, 2020 та 2021 роки складає 138,57 грн. за 1 тонну забруднюючої речовини. Визначення «метану», яке наведене у п. 14 ст. 1 Закону України №377-ІХ від 12.12.2019р. «Про засади моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів» від 12.12.2019р. де, парникові гази - це гази, а саме: двоокис вуглецю (СО2), метан (СН4), закис азоту (N20), гідрофторвуглеці (ГФВ), перфторвуглеці (ПФВ), гексафторид сірки (8Р6) відносяться до газоподібних складової атмосфери, які поглинають та випромінюють інфрачервоне випромінювання. Викиди природного газу в атмосферне повітря слід розглядати як викиди метану, оскільки природний газ на 96-98% складається з метану. У акті перевірки зазначено, що з метою отримання пояснень щодо наведених фактів встановлених порушень позивачем йому були вручені запити від 18.02.2021р. щодо надання пояснень та копій документів, проте підприємством не було надано документи, що містять детальну розшифровку обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, які б спростували викладені в акті порушення (про що перевіряючими складено акт про ненадання документів № 565/05-99-07-17/03361135 від 07.07.2021). Окрім цього відповідач зазначив, що метан належить до вуглеводнів і згідно з додатком II Протоколу про регістри викидів і перенесення забруднювачів від 21 травня 2003 року (ООН; Протокол, Міжнародний документ) метан (СН 4) - забруднююча речовина. Нормативне визначення виробничо-технологічних (нормованих) втрат та виробничо-технологічних витрат газу, враховуючи, що позивач не підтвердив інше цільове використання природного газу, придбаного для виробничо-технологічних (нормованих) втрат та витрат, дає підстави для оцінки використаного на такі цілі природного газу як викидів у атмосферне повітря. Відповідач зауважив, що ураховуючи, що викиди метану, як забруднювача, здійснюються обладнанням, яке позивач використовує у господарській діяльності - трубопроводами, газовим обладнанням та газовими приладами, які є дифузними джерелами і для яких згідно з пунктом 9 статті 2 Протоколу про реєстри викидів та перенесення забруднювачів, ратифікованого Законом України від 3 лютого 2016 року № 980-VIII, надавати звітність для кожного окремого джерела недоцільно та оскільки позивач не надав документів щодо використання природного газу, придбаного для цілей виробничо-технологічних витрат та виробничо-технологічних (нормованих) втрат, обсяги такого газу слід кваліфікувати як обсяги забруднюючої речовини (метану), що потрапили в атмосферне повітря, що зазначені обсяги слід враховувати при визначенні об`єкта оподаткування екологічним податком. Відповідач зауважив, що зазначені порушення податкового законодавства були відображені у Акті перевірки № 7057/05-99-07-17/03361135 від 07.07.2021 та на підставі висновків цього акту прийняте спірне податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 09.08.2021 №7. Відповідач зазначив, що Верховний Суд у постанові від 02.07.2019 по справі №819/2737/13 дійшов висновку про те, що акт перевірки є основним доказом, який підтверджує порушенням норм податкового законодавства платником податків та визначає склад податкових правопорушень покладених в основу прийняття спірних рішень - акт перевірки. Акт у розумінні суду касаційної інстанції є передумовою прийняття податкового повідомлення - рішення та є носієм доказової інформації про виявленні порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Отже, належним доказом, яким підтверджуються податкові правопорушення позивача є акт документальної позапланової невиїзної перевірки. Таким чином, на підставі вищевикладених обставин та виявлених під час перевірки порушень з боку позивача, відповідачем було прийнято правомірне податкове повідомлення-рішення. На підставі вищезазначеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Позивач надав на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що він не погоджується з доводами та обґрунтуванням відповідача та надав свої заперечення на відзив відповідача, які відображають вже зазначені ним доводи та обґрунтування у його позовній заяві стосовно задоволення його позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.12.2021 відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.02.2022.

Ухвалою суду від 03.02.2022 клопотання представників позивача та відповідача про заміну відповідача правонаступником по адміністративній справі № 200/18944/21 - задоволено. Замінено в адміністративній справі № 200/18944/21-а, відповідача - Головне управління ДПС у Донецькій області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП: 44070187). Відкладено підготовче судове засідання до 22.02.2022.

22.02.2022 розгляд справи №200/18944/21 відкладено з 22 лютого 2022 на 07 квітня 2023 у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 07.04.2023 вирішено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі до закінчення військового стану відмовити. Вирішено закрити підготовче провадження за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.08.2021 №7 та призначити справу до судового розгляду по суті на 17 травня 2023 року.

Сторони по справі про розгляд справи були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними повідомленнями.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», , адреса: Україна, 87515, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Миколаївська, будинок 16. Основний вид діяльності - 35.22 розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи. ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» зареєстрований 08.09.1994р Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області, свідоцтво про державну реєстрацію від 08.09.1994р №1002259. Дата зміни свідоцтва про державну реєстрацію 27.04.2011р. № 6002259. Підстава заміни свідоцтва про державну реєстрацію - заміна найменування юридичної особи. Згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Маріупольгаз» №19 від 11.04.2011р. вирішено змінити назву з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз». Форма власності акціонерне товариство. Взято на податковий облік в органах, державної податкової служби 19.08.1999 року за № 92-М, станом на 07.07.2021р. перебуває на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області (Центральний район м. Маріуполя).

Відповідач: Головне управління ДПС в Донецькій області ЄДРПОУ ВП: 44070187, є юридичною особою та є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, суд встановив, що у період з 18.05.2021 по 30.06.2021 та з 15.06.2021 року термін перевірки продовжувався на 10 робочих днів на підставі наказу головного управління ДПС у Донецькій області №1064-п від 09.06.2021 посадовими особами ГУ ДПС у Донецькій області на підставі направлень від 28.04.2021 №886, №885, №884 та №883, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4. статті 77 пункту 82.1 статті 82 ПК України, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2021 рік відповідачем була проведена планова виїзна документальна перевірка ПАТ по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» (далі позивач) за період діяльності з 01.10.2018 по 31.03.2021 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами перевірки відповідачем було складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 7057/05-99-07-17/03361135 від 07.07.2021 (далі - акт перевірки).

Суд зазначає, оскільки позовні вимоги, які були заявлені в цій адміністративній справі стосуються виключно податкового повідомлення рішення форми «Р» винесеного відповідачем від 09.08.2021 року №7 за збільшення позивачем суми грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 3 226 831,09 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 149 922,91 грн. після проведення виїзної документальної перевірки, враховуючи, що відповідно до акту перевірки відповідачем розглядалися питання дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд розглядає вищезазначений акт перевірки лише стосовно заявлених позовних вимог позивача, тобто нарахування екологічного податку.

Таким чином враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що відповідно до висновку акту перевірки зафіксовано факт порушення позивачем: пункту 240.1 статті 240, підпункту 242.1.1, пункту 242.1, статті 242, статті 243, пункту 249.1, пункту 249.2, пункту 249.3 статті 249 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено екологічний податок (надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) на загальну суму 3 226 831,09 грн. За результатами перевірки прийняте спірне податкове повідомлення рішення від 09.08.2021 №7.

Відповідно до п.3.1.4.1. акту перевірки відповідача, екологічний податок за обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, в якому зазначено, наступне.

У періоді: з 01.10.2018 по 31.03.2021 ПАТ «Маріупольгаз» задекларовано екологічного податку у сумі 1 102,73 грн. за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Перевіркою повноти визначення екологічного податку (за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) у періоді з 01.10.2018 по 31.03.2021 встановлено його заниження на загальну суму 3 226 831,09 грн, в т.ч. по періодах: IV квартал 2018 у сумі 355 418,19 грн, І квартал 2019 у сумі 471 426,23 грн, II квартал 2019 у сумі 163 128,76 грн, III квартал 2019 у сумі 122 545,76 грн, за IV квартал 2019 у сумі 386 710,07 грн, І квартал 2020 у сумі 534 485,28 гри, II квартал 2020 у сумі 143 731,73 грн, ІІІ квартал 2020 у сумі 110 930,83 грн, IV квартал 2020 у сумі 358 358,65 грн, І квартал 2021 у сумі 580 095,59 грн.

Податкові декларації екологічного податку (за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) ПАТ «Маріупольгаз»» надані за місцем розташування стаціонарних джерел забруднення. Фактичні обсяги за кожним видом забруднюючої речовини визначаються самостійно платниками екологічного податку в тонах.

Згідно вимог ст. 240, ст. 242 розділу VIII Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. (зі змінами і доповненнями), ПАТ «Маріупольгаз» у періоді, що перевіряється з екологічного податку за обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, на підставі: Дозволу № 1412 336 300-96 із необмеженим терміном дії з 18.08.2017 року, виданим Департаментом екології та природних ресурсів на стаціонарні джерела забруднення: газові модулі для виробництва тепла, газогенератор на промисловому майданчику №1 у Центральному районі м. Маріуполь, вул.Миколаївська,16; Дозволу № 1412 336 300-94 із необмеженим терміном дії з 18.08.2017 року, виданий Департаментом екології та природних ресурсів на стаціонарні джерела забруднення: газові котли, зварювальний пост на промисловому майданчику №2 у Центральному районі м. Маріуполь, вул. Торгова, 196; Дозволу № 1412 336 300-95 із необмеженим терміном дії з 18.08.2017 року, виданий Департаментом екології та природних ресурсів на стаціонарні джерела забруднення: газові котли, газовий підігрівач, фарбувальна камера на промисловому майданчику №3 у Центральному районі м. Маріуполь, проїзд, Калиновий, 1; Дозволу № 1412 336 300-97 із необмеженим терміном дії з 18.08.2017 року, виданий Департаментом екології та природних ресурсів на стаціонарні джерела забруднення: модулі нагріву, конвектори, зварювальний пост на промисловому майданчику №4 у Центральному районі м. Маріуполь, вул. Запорізьке шосе, 39.

Щодо повноти нарахування екологічного податку за викиди забруднюючих речовин атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення діючим законодавством визначено наступне: ПАТ «Маріупольгаз», як оператор газорозподільної системи надає послуги розподілу природного газу і газорозподільними мережами до межі балансової належності об`єктів. Для покриття виробничо-технологічних витрат та втрат газу ПАТ «Маріупольгаз» придбає природний газ (пункт 4 глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824). Газ, згідно наданих до перевірки документів, ПАТ «Маріупольгаз» у періоді з 01.10.2018 по 31.03.2021 року придбало природний газ для покриття ВТВ у кількості 31 882 047,0 кубічних метрів (перелік наданих документів наведено у додатку 13 до акту перевірки).

За технологією діяльності з розподілу природного газу у Оператора виникають виробничо- технологічні витрати та втрати природного газу, граничні річні обсяги яких розраховуються відповідно до Методик, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 липня 2003 за № 570/7891, підлягають затвердженню Міністерством енергетики та вугільної промисловості України відповідно до його наказу від 23.11.2011 № 737, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2011 за № 1361/20099. Відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (затверджено наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 р. № 264) та згідно п.6 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824, визначено: виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів. Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання. До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об`єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

ПАТ «Маріупольгаз» у перевіряємому періоді здійснювало діяльність з розподілу природного газу (метан). Зареєстрований вид діяльності: Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи_35.22 на що отримано ліцензію Серія АЕ № 295547 22.03.2015, що видана Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), терміном дії безстроково. Крім того, відповідно до Додатку 2 до протоколу про реєстри викидів і перенесення забруднювачів, який ратифіковано Законом України № 980-VIII від 03.02.2016, метан визнано забруднювачем, який є шкідливим для навколишнього середовища або для здоров`я людини через свої властивості та в результаті їх потрапляння у навколишнє середовище та встановлено граничні значення викидів в атмосферне повітря, які може здійснювати власник або оператор кожного конкретного об`єкта на території країни. При цьому, згідно із Протоколом частина втрат природного газу виникає в результаті емісії забруднювача «дифузними джерелами», що відповідають багатьом меншим або розсіяним джерелам, з яких забруднювачі можуть викидатись у землю, повітря або воду, сукупний вплив яких на ці середовища може бути суттєвим і для яких практично недоцільно проводити звітність для кожного окремого джерела, (п.9 ст.2 Протоколу).

Згідно наданих до перевірки актів приймання-передачі природного газу за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 ПАТ «Маріупольгаз» отримало (надходження природного газу в ГРМ) від представника АТ «Укртрансгаз» філії УМГ «Харківтрансгаз» Краматорське ЛВУМГ природного газу у кількості 598 027 262,88 кубічних метрів (перелік актів та обсягів отриманого газу в розрізі місяців наведено у додатку 12 до акту перевірки). Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані між ПАТ «Маріупольгаз» та АТ «Укртрансгаз» та скріплені печатками з обох сторін). За даними звітів про надання послуг по розподіленому природному газу в розрізі споживачів та об`ємів фактичних втрат, виробничо-технологічних витрат природного газу та власних потреб ПАТ «Маріупольгаз» за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 надані послуги по розподілу природного газу споживачам у кількості 565 869 818,42 кубічних метрів, витрати на власні потреби склали 275 397,46 кубічних метрів, фактичні втрати та виробничо-технологічних витрати природного газу складають 31 882 047,0 кубічних метрів (перелік звітів та обсягів газу в розрізі місяців наведено у додатку 11 до акту перевірки). Крім того, до перевірки надано розрахунки, здійснені ПАТ «Маріупольгаз» по затвердженим методикам, згідно яких розраховано ВТВ, підтверджено документами (розрахунками) - 4 687 245,88 кубічних метрів (перелік розрахунків питомих виробничо-технологічних витрат природного газу при його транспортуванні ГРМ та розрахунків ВТВ ПАТ «Маріупольгаз» в розрізі місяців наведено у додатку 11 до акту перевірки). Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (затверджено наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 р. № 264. Зведена інформація щодо обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу за період з 01.10.2018 по 31.03.2021, по ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» наведена у додатку 11 до акту перевірки. Відповідно розділу XII Кодексу газорозподільних систем балансування об`ємів (обсягів) природного газу, що подається в газорозподільну систему та розподіляється і передається з ГРМ за певний період, забезпечується Оператором ГРМ та включає: фізичне балансування ГРМ; комерційне балансування ГРМ. Фізичне балансування ГРМ є комплексом технічних і технологічних заходів, які вживаються Оператором ГРМ для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного й ефективного розподілу природного газу. Головною метою фізичного балансування є врівноваження кількості газу, що подається в ГРМ, з кількістю газу, що розподіляється та передається з ГРМ. Комерційним балансуванням ГРМ с встановлення на підставі документально оформлених даних відповідності між фактичним об`ємом (обсягом) надходження природного газу в ГРМ за відповідний період та фактичним об`ємом (обсягом) розподіленого і переданого за цей період природного газу з ГРМ з урахуванням об`єму (обсягу) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ, понесених Оператором ГРМ протягом цього періоду, зокрема для забезпечення фізичного балансування. Різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу в ГРМ протягом місяця (календарного року) і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений по підключених до/через ГРМ об`єктів споживачів та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду, - є об`ємом (обсягом) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ, понесених Оператором ГРМ протягом зазначеного періоду. Придбаний природний газ, який використано на виробничо - технологічні витрати та виробничо - технологічні втрати є втратами (витратами) природного газу, у відповідності до ст.1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», дані втрати (витрати) є викидами та об`єктом оподаткування екологічним податком. Так, обсяги природного газу, які використані ПАТ «Маріупольгаз» на покриття виробничо-технологічні втрат та нормовані втрати є викидами в атмосферне повітря забруднюючої речовини (метану) та є об`єктом оподаткування екологічним податком.

Відповідно до пп. 240.1.1 п 240.1 ст. 240 Податкового кодексу України, платниками екологічного податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення. Відповідно до п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України, об`єктом та базою оподаткування екологічним податком є обсяги та викиди забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Нормою пп.14.1.230. П.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, визначено поняття терміну «стаціонарне джерело забруднення», це - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, шо зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти. Враховуючи, що обсяги емісії метану, як забруднювача, здійснюються елементами газового господарства підприємства: трубопроводами, газовим обладнанням та газовими приладами, які по свої природі є «дифузними джерелами», та у відповідності з п.9.ст.2 Протоколу про реєстри викидів і перенесення забруднювачів від 21.05.2003 року про недоцільність звітності для кожного такого окремого джерела, розрахунок екологічного податку виконано для стаціонарного (дифузного) джерела - підприємства в цілому. Пунктом 1 статті 243 Податкового кодексу України передбачено ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, в т.ч. таких забруднюючих речовин як «вуглеводні» та «тверді речовини». Забруднюючі речовини визначені Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 2104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір» (Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.04.2002р. за № 322/6610). В переліку забруднюючих речовин забруднюючі речовини: метан, етан, пропан, бутан, пентан. Метан віднесено до переліку речовин, які входять до «вуглеводнів» відповідно до Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів», і, за викиди яких справляється збір, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 року за №322/6610. Природний газ - суміш газів, що утворилася в надрах землі при анаеробному розкладанні органічних речовин. Як правило, це суміш газоподібних вуглеводнів (метану (96%-97,6%), етану (1,24%-1,88%), пропану (0,30%-0,57%), бутану(0,04%-0,083%) тощо), що утворюється в земній корі та широко використовується як високо економічне паливо на електростанціях, у чорній та кольоровій металургії, цементовій та скляній промисловості, у процесі виробництва будматеріалів та для комунально-побутових потреб, а також як сировина для отримання багатьох органічних сполук. Згідно із підрозділом «Газорозподільні мережі» розділу VIII «газова промисловість збірника показника емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в виробництвами» (том 1, Український науковий центр технічної екології, Донецьк - 2004), втрати газу - це газ, який втрачається при його транспортуванні газопроводами, наприклад, через негерметичність обладнання та арматури, а втрати природного газу є викидами в атмосферу, зокрема і ті, що пов`язані із виконанням певного виду робіт. Викиди природного газу в атмосферне повітря слід розглядати як викиди метану, оскільки природний газ на 96-98% складається з метану. Згідно пункту 249.2 статті 249 Податкового кодексу України: «У разі якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов`язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.» З урахуванням вищенаведеного, ПАТ «Маріупольгаз», як оператор газорозподільних мереж, що придбаває природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов`язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.

Згідно із п. 249.3 ст. 249 Податкового кодексу України, суми екологічного податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів та ставок податку. Враховуючи, що фактичні обсяги забруднюючих речовин стаціонарними джерелами визначаються суб`єктами господарювання відповідно до затверджених в установленому порядку Методик та питомих викидів. Тобто, інструментально зазначені викиди не виміряються. Відповідно зазначених зведених розрахунків загальний обсяг виробничо-технологічних втрат та витрат підприємства складається з таких складових: обсяги газу, що втрачаються за умовної нормативної герметичності газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів; обсяги газу, що втрачаються за умови нормативної герметичності газового обладнання та приладів ГРП,БК ГРП,ШРП,ДКРТ; об`єми газу, що втрачаються за умови нормативної герметичності газового обладнання, приладів, квартир житлових будинків і подібних об`єктів комунально-побутових і бюджетних організацій; обсяги газу, що втрачаються під час вимірювання побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов. Та плануємих витрат на виконання певного комплексу робіт, зокрема, пов`язаних із введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих газопроводів; налагоджування газового обладнання при пусконалагоджувальних роботах після будівництва, капітального ремонту, реконструкції, продування та заповнення газопроводів газом при профілактичних роботах. Пунктом 250.1 статті 250 Кодексу встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу.

Відповідно до ст. 10 Закону від 25.06.1991 року №1264 «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни суб`єкти господарювання, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, зобов`язані здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік. Валові викиди забруднюючих речовин та парникових газів визначаються на основі постійних вимірювань концентрацій забруднюючих речовин у димових газах котлів, а за відсутності лічильників на основі розрахункових методів за даними про витрати та склад використаного палива і характеристики котлів та газоочисних установок. Враховуючи вищезазначене, ПАТ «Маріупольгаз» на викиди метану в атмосферне повітря повинен сплачувати екологічний податок за його викиди ( на викиди метану в атмосферне повітря в частині ВТВ та балансування газу, оскільки балансування газу згідно алокацій є виробничо-технологічними витратами та втратами).

Так у ході перевірки згідно наданих документів встановлено: 4 687 245,88 куб. метрів природного газу є об`єктом оподаткування екологічним податком згідно наданих розрахунків складених ПАТ «Маріупольгаз»; 27 194 801,12 куб.метрів природного газу є об`єктом оподаткування екологічним податком в зв`язку з ненаданням документів (розрахунків тощо) щодо причин виникнення ВТВ, які спростовують їх викид у навколишнє середовище. Зведена інформація щодо обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 по ПАТ «Маріупольгаз» наведена у додатку 11 до акту перевірки. Враховуючи вищенаведене, за результатами проведеної перевірки встановлено заниження об`єктів та бази оподаткування, визначених нормою ст.242 ПК України, що призвело до заниження екологічного податку на загальну суму 3 226 831,09 грн. із розрахунку фактичних викидів метану у кількості 23 286, 65 тон відповідно до паспорту фізико-механічних показників природного газу абсолютна густина його складає 0,7304 кг/м - (31 882 047,00 куб.м х 0,7304) : 1000), у тому числі по періодах: за IV квартал 2018 (2564,90 тон х 138,57 грн/тон) - у сумі - 355 418,19 грн.; за 1 квартал 2019 (3402,08 тон х 138,57 грн/тон ) - у сумі - 471 426,23 грн.; за II квартал 2019 (1177,23 тон х 138,57 грн/тон ) - у сумі - 163 128,76 грн.; за III квартал 2019 (884,36 тон х 138,57 грн/тон) - у сумі - 122 545,76 грн.; за IV квартал 2019 (2790,72 тон х 138,57 грн/тон) - у сумі - 386 710,07 грн.; за 1 квартал 2020 (3857,15 тон X 138,57 грн/тон) - у сумі - 534 485,28 грн.; за 1 квартал 2020 (1037,25 тон х 138,57 грн/тон) - у сумі - 143 731,73 грн.; за III квартал 2020 (800,54 тон х 138,57 грн/тон) - у сумі - 110 930,83 грн.; за IV квартал 2020 (2586,12 тон х 138,57 грн/тон) - у сумі - 358 358,65 грн.; за І квартал 2021 (4186,30 тон х 138,57 грн/тон) - у сумі - 580 095,59 грн.

Розрахунок фактичних викидів метану у кількості 23 286,65 тон та суми заниження екологічного податку наведено у додатку 12 до акту перевірки. Відповідно до п.243.1. ст. 243 Податкового кодексу України - ставка податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин (вуглеводні) стаціонарними джерелами забруднення, із змінами, внесеними до Податкового кодексу на 2018, 2019, 2020 та 2021 роки складає 138,57 гри. за 1 тонну забруднюючої речовини. Перевіркою встановлено порушення вимог п.240.1 ст.240, п.п.242.1.1, п.242.1, ст.242, ст.243, п.249.1, п.249.2, п.249.3 ст.249 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено екологічний податок (надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) на загальну суму 3 226 831,09 грн, в т.ч. по періодах: IV квартал 2018 у сумі 355 418,19 грн., І квартал 2019 у сумі 471 426,23 грн., II квартал 2019 у сумі 163 128,76 грн., III квартал 2019 у сумі 22 545,76 грн., за IV квартал 2019 у сумі 386 710,07 грн, І квартал 2020 у сумі 534 485,28 грн., II квартал 2020 у сумі 143 731,73 грн., ІІІ квартал 2020 у сумі 110 930,83 грн., IV квартал 2020 у сумі 358 358,65 грн., І квартал 2021 у сумі 580 095,59 грн. Розрахунок суми заниження екологічного податку наведено у додатку 12 до акту перевірки. Головним управлінням ДПС України у Донецькій області направлено запит до Міністерства екології та природних ресурсів від 07.07.2021 №19741/6/05-99-07-17.

Позивач, не погодившись із висновками викладеними відповідачем у акті перевірки, надіслав на адресу відповідача заперечення до акту перевірки від 21.07.2021 року №04-1757, в яких стосовно заниження екологічного податку (надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) на загальну суму 3 226 831,09 грн. зазначив, що усі викиди, які підлягають обліку розділені на такі дві групи, як забруднюючі речовини і парникові гази. При цьому, позивач зазначив, що слід враховувати, що стаття 243 ПК України встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним, серед яких є і «вуглеводні», а не речовин, які входять до «вуглеводнів». Метан є основою природного газу, і є однією із речовин, які входять до «вуглеводнів». При цьому, ПК України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справлення екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини. По-друге позивач зазначив, що Головним управлінням ДПС у Донецькій області помилково зроблено висновок, що весь обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу є реальним витоком або безпосереднім скиданням газу в атмосферне повітря. Згідно акту перевірки відповідачем встановлено, що ПАТ «Маріупольгаз» здійснювало придбання природного газу для виробничо-технологічних та нормативних витрат газу. При цьому, Головним управлінням ДПС у Донецькій області для розрахунку обсягу фактичних викидів враховано обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат та визначено їх як об`єкт оподаткування екологічним податком. В свою чергу, слід зазначити, що порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах у період з 12.12.2011 року по 23.09.2020 року регулювався наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №737 від 23.11.2011 року «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» (далі - Порядок №737). За змістом пункту 1.1 Порядку №737 річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року за №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 року за №570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року за №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 року за №571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 року №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 року за №1224/8545. Вказані методики поширюється, зокрема, на газопостачальні та газорозподільні підприємства. Згідно п. 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України за №264 від 30.05.2003 року (далі - Методика №264) остання визначає порядок розрахунків обсягів виробничо-технологічних витрат природного газу (далі по тексту - Газ) під час його транспортування газорозподільними мережами України та забезпечує єдиний підхід до їх визначення. Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається (не викидається, не витікає) під час виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання. За приписами глави 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат ця Методика, поширюється на газопостачальні та газорозподільні підприємства, а також на споживачів газу, комерційні вузли обліку газу яких розташовані на їх території, в частині обрахування втрат газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу споживача. Дана Методика визначає порядок розрахунків граничних обсягів виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами України та забезпечує єдиний підхід до визначення нормованих втрат газу. Виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів. Об`єм природного газу, що споживається особами з газорозподільної системи несанкціоновано закривається ПАТ «Маріупольгаз» у складі виробничо-технологічних витрат природного газу. Відповідно до пп. 249.3 ст. 249 ПК України визначено, що суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу, виходячи з фактичних обсягів викидів. З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, а також фактичних обставин вбачається, що розрахунки граничних обсягів виробничо-технологічних втрат та витрат природного газу, не є фактичними викидами природного газу в повітря, та не можуть бути об`єктом оподаткування екологічним податком. Позивач у запереченні звернув увагу, що Головним управлінням ДПС у Донецькій області в акті перевірки взагалі не враховано положення вищенаведених нормативно-правових актів, фактичні обставини, а також той факт, що не весь об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за спірний період є таким об`ємом газу, який безпосередньо є викидом в атмосферне повітря.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем на заперечення позивача щодо акту перевірки, було надано відповідь від 04.08.2021 року №1976/6/05-99-07-17-20, в якому відповідач зазначив, що розгляд заперечень відбувся 02.08.2021 року за участю представників ПАТ «Маріупольгаз». Стосовно п.2 заперечень щодо нарахування екологічного податку відповідач у відповіді на заперечення зазначив, що згідно відповіді Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України, що надійшло на адресу Державної фіскальної служби України листом за вихідним №7/3892-17 від 23.10.2017 року, метан віднесено до переліку речовин, які входять до «вуглеводнів» відповідно до Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів», і за викиди яких справляється збір, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 року за №322/6610. Так, у постанові Верховного суду України від 14 вересня 2020 року (справа №520/9364/18) була висловлена правова позиція, що до вуглеводнів належать органічні речовини, що складаються лише з вуглецю (карбону) та водню (гідрогену). До них відносять насичені вуглеводні СnH2n+2 (метан, етан тощо), ненасичені СnH2n та СnН2n2-2. Отже, метан належить до вуглеводнів і згідно з Протоколом про регістри викидів і перенесення забруднювачів (додаток II), метан (СН 4) - забруднююча речовина. З урахуванням вищенаведеного, ПАТ «Маріупольгаз» як оператор газорозподільчих мереж, що придбаває природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов`язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря. Також до перевірки надано розрахунки, здійснені ПАТ «Маріупольгаз» по затвердженим методикам, згідно яких розраховано ВТВ, підтверджене документами (розрахунками) - 4 687 245,88 кубічних метрів, природного газу та є об`єктом оподаткування екологічним податком, згідно наданих розрахунків складених ПАТ «Маріупольгаз»; 27 194 801,12 куб.м. природного газу є об`єктом оподаткування екологічним податком в зв`язку з не наданням документів (розрахунків тощо) щодо причини виникнення ВТВ, які спростовують їх викид у навколишнє середовище. Враховуючи вищенаведене, за результатами проведеної перевірки встановлено заниження об`єкта та бази оподаткування, визначених нормами Податкового кодексу України, що призвело до заниження екологічного податку на загальну суму 3 226 831,09 грн із розрахунку фактичних викидів метану у кількості 23 286,65 тон (відповідно до паспорту фізико-хімічних показників природного газу абсолютна густина його складає 0,7304 кг/метри кубічні - (31 882 047,00 м х0,7304) : 1000). Розрахунок фактичних викидів метану у кількості 23 286,65 тон та суми заниження екологічного податку наведено у додатку 12 до акту перевірки. До своїх заперечень підприємством не надано документів, що спростовують висновок акту за даним порушенням, у зв`язку з чим, висновок акту з даного питання залишено без змін.

За результатами перевірки відповідачем прийняте спірне податкове повідомлення рішення форми «Р» від 09.08.2021 №7, яким за порушення п. 240.1 статті 240, пп. 242.1.1 п. 242.1 ст. 242, ст.243, п.249.1, п.249.2, п. 249.3 ст. 249 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем екологічний податок надходження від викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (за винятком викидів в атмосферне повітря двоокису вуглецю) на 3 376 754 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням - 3 226 831,09 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 149 922,91 грн.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач оскаржив податкове повідомлення рішення відповідача форми «Р» від 09.08.2021 року №7 шляхом надання скарги від 15.08.2021 року №04-2110 на адресу Державної податкової служби України, в якій позивач просив скасувати податкове-повідомлення рішення форми «Р» Головного управління ДПС України у Донецькій області від 09.08.2021 року №7.

Згідно рішення ДПС України від 24.11.2021 року №26622/6/99-00-06-01-01-06 про результати розгляду скарги, ППР відповідача залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Процедура призначення та проведення податкової перевірки позивачем не оскаржується, а тому судом також не перевіряється.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, докази надані сторонами по справі, суд дійшов висновку, що спірним питанням у даній справі є з`ясування обставини, чи є «метан» як найпростіша органічна сполука вуглецю з воднем забруднюючою речовиною відповідно до вимог Податкового кодексу України, за фактичний викид якого справляється екологічний податок, та чи весь обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу, в складі якого присутній «метан», є витоком чи скиданням газу в атмосферне повітря.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи висловлені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зважає на таке.

Згідно пункту 3.1 статті 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України, цього Кодексу, Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України, чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування, нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються Законом України від 16.10.1992 року «Про охорону атмосферного повітря», Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими нормативно-правовими актами

Державний контроль у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, а також іншими органами виконавчої влади (ст. 28 Закону України від 16.10.1992 року №2707-ХІІ «Про охорону атмосферного повітря»).

Порядок здійснення державного контролю у галузі охорони атмосферного повітря визначається відповідно до закону.

Згідно ст. 31 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», державному обліку в галузі охорони атмосферного повітря підлягають: об`єкти, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей та на стан атмосферного повітря; види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря; види і ступені впливу фізичних та біологічних факторів на стан атмосферного повітря.

Державний облік у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється за єдиною системою у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 31 Закону України №2707 Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову від 13 грудня 2001 №1655 «Про затвердження Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря». Цей Порядок визначає єдину систему ведення в галузі охорони атмосферного повітря державного обліку об`єктів (підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності), які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей і на стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Частиною 3 вищенаведеного Порядку встановлено, що державний облік включає: взяття на облік об`єктів, які справляють шкідливий вплив; ведення на об`єктах первинного обліку стаціонарних джерел, які справляють шкідливий вплив; складення державної статистичної звітності в галузі охорони атмосферного повітря стаціонарними та пересувними джерелами, які справляють шкідливий вплив; проведення інвентаризації викидів та обсягів забруднюючих речовин на зазначених об`єктах.

Взяття на державний облік об`єктів, які справляють шкідливий вплив, здійснює Мінприроди за критеріями, встановленими цим Міністерством за погодженням з Держстатом.

В доповнення до Постанови №1655 затверджено Наказ Державного комітету статистики України від 20 жовтня 2008 року №396 Про затвердження Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень про охорону атмосферного повітря №2-ТП (повітря) «Звіт про охорону атмосферного повітря» (річна) та №2-ТП (повітря) «Звіт про охорону атмосферного повітря» (квартальна), яка встановлює порядок заповнення форм державних статистичних спостережень про охорону атмосферного повітря.

У статистичній звітності відображається кількість забруднювальних речовин, які викинуто в атмосферне повітря окремо за речовинами та групами речовин.

Згідно пп.14.1.57 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, екологічний податок - загальнодержавний обов`язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об`єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Відповідно пп.240.1.1 п.240.1 ст. 240 Податкового кодексу України, платниками екологічного податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними, джерелами забруднення.

Підпунктом 242.1.1 п. 242.1 ст. 242 Податкового кодексу України визначено об`єкт та базу оподаткування по екологічному податку, що справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, зокрема, обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Згідно із п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України, екологічний податок справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками - податки самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів та ставок податку. Тобто, на підставі фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин протягом звітного кварталу.

Відповідно до ст. 1 Закону України №2707, забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.

Перелік забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення визначено нормою п.243.1 ст.243 Податкового кодексу України, зокрема до складу якого увійшли забруднюючі речовині «вуглеводні» та «тверді речовини». Перелік цих забруднюючих речовин затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 №104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №322/6610.

В переліку забруднюючих речовин в розділі «вуглеводні» даного наказу, визначено «забруднююча речовина - Метан - основна частина природного газу (СН4)»

За висновком контролюючого органу використані позивачем обсяги природного газу на виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати є викидами в атмосферне повітря забруднюючої речовини (метану) та є об`єктом оподаткування екологічним податком.

Відповідач виходив з того, що до визначеного пунктом 243.1 статті 243 ПК України переліку забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення включені, зокрема «вуглеводні», до яких, у свою чергу, згідно із наказом Міністерства екології та природних ресурсів України «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір» від 14.03.2002 №104 входить «метан» - основна складова (96-97,6%) природного газу.

Враховуючи, що викиди метану, як забруднювача, здійснюються обладнанням, яке позивач використовує у господарській діяльності - трубопроводами, газовим обладнанням та газовими приладами, які по своїй природі є дифузними джерелами і для яких згідно пункту 9 статті 2 Протоколу про реєстри викидів та перенесення забруднювачів до Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі ухвалення рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, 1998 року (Орхуська конвенція), від 21.03.2003, ратифікованого Законом України від 03.02.2016 №980-VIII, надавати звітність для кожного окремого джерела недоцільно, розрахунок екологічного податку необхідно здійснювати для стаціонарного (дифузного) джерела - підприємства в цілому.

Підпунктом 240.1.1 пункту 240.1 статті 240 ПК України встановлено, що платниками екологічного податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Поняття «стаціонарне джерело» забруднення визначено в підпункті 14.1.230 пункту 14.1 статті 14 ПК, відповідно до якого це підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти.

Сутність виробничо-технологічних витрат та втрат (нормованих втрат) газу розкрито в наказі Міністерства палива та енергетики України «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» від 30.05.2003 №264 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №570/789).

Так, в розділах 1, 4 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами виробничо-технологічні втрати газу визначено як газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами.

Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається на виконання певного виду роботи під час його транспортування. Виробничо-технологічні витрати газу - витрати газу, які забезпечують надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо (у тому числі витік газу при врізках та підключенні новозбудованих газопроводів, монтажі арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, із з`єднувальних деталей) та які не перевищують норм витоку газу, установлених чинними нормативними документами ( розділи 1, 3 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами).

Для суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють підприємницьку діяльність, як оператор газорозподільної системи, настають всі наслідки такої діяльності, в тому числі, обов`язок сплачувати екологічний податок за викиди в атмосферне повітря природного газу. Сплата екологічного податку є встановленим законом способом усунення негативних наслідків, завданих навколишньому природному середовищу діяльністю, пов`язаною із забрудненням навколишнього середовища.

Обираючи такий вид діяльності, особа бере на себе всі ризики, які пов`язані з нею. Стосовно позивача ці ризики включають також стан обладнання, облікових приборів споживання газу, технічну необхідність балансування газу в газорозподільній системі, які спричиняють виробничо-технологічні (нормовані) втрати та виробничо-технологічні витрати природного газу, який надходить у атмосферне повітря.

Відповідно до статті 1 Закону України ''Про охорону атмосферного повітря'' від 16.10.1992 №2707-ХІІ, забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.

Норми Податкового Кодексу України не встановлюють виключного переліку забруднюючих речовин, обсяги яких є об`єктом та базою оподаткування екологічним податком.

З метою встановлення ставок податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення перелік окремих забруднюючих речовин встановлений нормою пункту 243.1 статті 243 ПК, серед яких «вуглеводні» та «тверді речовини».

Перелік забруднюючих речовин, що об`єднані у зазначених групах, затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір» від 14.03.2002 №104, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №322/6610.

До вуглеводнів, згідно з цим переліком, входить метан.

Та обставина, що цей наказ регулював відносини щодо сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, не змінює сутність метану як забруднюючої речовини і в цілях справляння екологічного податку. З набранням чинності Податковим Кодексом України збір за забруднення навколишнього природного середовища набув інноваційних ознак в розділі VIII «Екологічний податок», проте не змінив свої сутності та призначення.

За визначенням статті 1 Закону України «Про нафту і газ» від 02.07.2001 N2665-III, природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ - корисна копалина, яка являє собою суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиску 760 мм ртутного стовпа і температури 20°C) і є товарною продукцією.

До вуглеводнів належать органічні речовини, що складаються лише з вуглецю (карбону) та водню (гідрогену). До них відносять насичені вуглеводні СnН2n+2 (метан, етан тощо), ненасичені СnН2n та СnН2n2-2.

Отже, на думку суду, метан належить до вуглеводнів і згідно з Протоколом про регістри викидів і перенесення забруднювачів (додаток ІІ), метан (CH 4)- забруднююча речовина.

Викиди природного газу в атмосферне повітря слід розглядати як викиди метану, оскільки природний газ на 96-98% складається з метану.

Зважаючи на викладене, висновки позивача про те, що метан не є забруднюючою речовиною, суд вважає помилковими.

Вказані висновки суду підтверджуються також позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 520/9364/18 та позицією Верховного Суду у постанові від 25 лютого 2021 року у справі №160/8128/18.

Стосовно спірного питання, щодо обсягу фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу, в складі якого присутній «метан», є витоком чи скиданням газу в атмосферне повітря суд зазначає наступне.

Положеннями пункту 250.12, статті 250 Податкового Кодексу України встановлено, єдиний порядок перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, за яким контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим та центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Суд відзначає, що іншої процедури перевірки правильності нарахування екологічного податку Податковим Кодексом України не передбачено.

Матеріали справи свідчать про те, що за час проведення перевірки, з 01.10.2018 року по 31.01.2021 року, представниками відповідача не було встановлено фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, зокрема, представниками відповідача не здійснювався виїзд на місце розташування, замір фактичних обсягів викидів по стаціонарному джерелу з врахуванням його технологічного режиму роботи.

Згідно п. 1.4 Порядку формування тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 28 листопада 2013 року № 1499, виробничо-технологічні витрати та нормативні втрати газу - витрати та втрати природного газу, пов`язані з технологічним процесом розподілу природного газу, обсяг яких встановлюється з урахуванням розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України або іншим органом, визначеним законодавством України.

Тобто, газ для виробничо-технологічних втрат та нормовані втрати газу - це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо-будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних та пусконалагоджувальних робіт, а отже виробничо-технологічні витрати виникають з об`єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід`ємною частиною виробничого процесу з розподілу природного газу.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що виробничо-технологічні втрати, за умови підтвердження суб`єктом господарювання їх цільового використання, не є фактичними викидами природного газу в повітря, а, відтак, такі втрати та виробничо-технологічні втрати природного газу в газорозподільних мережах не можуть бути об`єктом оподаткування екологічним податком.

В ході судового розгляду справи позивачем підтверджено цільове використання виробничо-технологічних втрат природного газу при здійсненні газопостачання (технологічного процесу розподілу природного газу), які були необґрунтовано враховані контролюючим органом у складі викидів в атмосферне повітря.

Судом встановлено, що в порушення вищезазначених норм Податкового кодексу України, контролюючим органом визначено об`єкт оподаткування за екологічним податком не шляхом визначення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а взято за основу весь об`єм виробничо-технологічних втрат природного газу/балансування газу, який необґрунтовано визначений відповідачем як об`єм викидів в атмосферне повітря.

Тобто, посадовими особами відповідача виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати газу помилково ототожнені з викидами в атмосферне повітря та при визначені об`єкту оподаткування екологічним податком контролюючим органом необґрунтовано взятий весь об`єм виробничо-технологічних втрат природного газу як обсяг викидів в атмосферне повітря, оскільки, як зазначалось вище, об`єкт оподаткування екологічним податком визначається шляхом встановлення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення.

Вказане сталось внаслідок порушення відповідачем обов`язкової умови при здійсненні такого роду перевірок щодо залучення відповідного органу влади з питань охорони навколишнього природнього середовища, залучення якого в даному випадку є обов`язковим, з огляду на імперативні приписи п. 250.12 ст. 250 ПК України.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом при розрахунках екологічного податку застосовано, зокрема, розрахунки запланованих річних обсягів виробничо-технологічних втрат та витрат природного газу за 2018-2021 рік, відповідно до Методики № 264.

В контексті викладеного суд зауважує, що Методика №264 застосовуються виключно для планування виробничо-технологічних втрат природного газу, нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, прогнозування обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів у регіонах, галузях та у цілому в державі з метою їх раціонального використання і є основою для застосування економічних санкцій за їх нераціональне використання та запровадження економічних механізмів стимулювання енергозбереження.

Нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів не передбачає втручання держави у господарську діяльність підприємств, пов`язану з обмеженням обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів або обсягів виробленої продукції. Воно є інструментом усунення нераціонального використання паливно-енергетичних ресурсів, викликаного безгосподарністю та застосуванням застарілих технологій. Основними важелями цього механізму є матеріальне заохочення економії паливно-енергетичних ресурсів та фінансова відповідальність за їх нераціональне використання.

Суд вважає, що застосування відповідачем при нарахуванні екологічного податку планових, прогнозованих, орієнтовних величин, розрахованих згідно з вказаними методиками, суперечить вимогам п. 249.3 ст. 249 Податкового Кодексу України, п. 14.1.157 ст. 14 Податкового Кодексу України, які передбачають обов`язковість розрахунку екологічного податку виключно з фактичних обсягів викидів.

Відповідно до cт. 31 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», cт. 4 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», та з метою вдосконалення розробки екологічних нормативів, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10 лютого 1995 року №7 затверджено Інструкцію про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві (далі - Інструкція). Пунктом 1.1. цієї Інструкції містить методичні вказівки щодо: змісту та оформленню необхідних документів для створення звіту; інвентаризації викидів забруднюючих речовин, і утворюються на підприємстві з урахуванням технологічного процесу та його особливостей.

У п. 1.2 Інструкції узагальнені та викладені основні вимоги до: порядку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин і представлення її в Мінприроди, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, орган виконавчої влади автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища; оформлення звіту по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин..

Відповідно до п.1.7. Інструкції, при інвентаризації викидів забруднюючих речовин використовуються матеріали: прямих методів вимірів, які основуються на проведенні безпосередніх інструментальних вимірів; розрахункових методів; матеріали технологічного регламенту та проектних показників.

У необхідних випадках для розрахунку кількісних характеристик викидів повинні застосовуватись галузеві методики, затверджені Мінприроди.

Разом з тим суд зазначає, що під час проведеної перевірки встановити фактичний обсяг такого викиду, провести його інвентаризацію не виявлялось можливим, оскільки для застосування пункту 1.1 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві не існує галузевих методик, затверджених Мінприроди, а розрахункові методи не дають можливості встановити фактичний обсяг викидів.

Наказом Міністерства палива та енергетики України «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» від 30 травня 2003 року № 264, затверджені методики визначення граничних витрат та втрат природного газу, але вони стосуються не визначення фактичних викидів природного газу в повітря, а всіх технологічних витрат та втрат, при цьому - граничних, не фактичних, серед яких саме викиди природного газу окремо не виділяються.

А тому вказані Методики не стосуються визначення фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря.

Вказана позиція підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.01.2021 року у справі 824/1033/18-а.

Згідно ст.250 Податкового Кодексу України, декларації по екологічному податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення подаються за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів.

Перевіряючими було встановлено, що згідно наданих до перевірки документів, позивач у період з 01.10.2018 по 31.03.2021 року придбав природний газ для покриття ВТВ у кількості 31 882 047,0 метрів куб. відповідно до додатку №13 до акту перевірки, що підтверджується документами: договору №6/021018 постачання природного газу від 02.10.2018; акту приймання передачі природного газу від 31.10.2018 року; договору №6/23102018 постачання природного газу від 23.10.2018 року; додаткової угоди №2 до договору №6/23102018 від 23.10.2018 року (від 07.12.2018 року); акту №1 приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 року; договору №6/21122018 постачання природного газу від 21.12.2018 року; акту №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2019 року; договору №6/220122019 постачання природного газу від 22.01.2019 року; акту №1 приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 року; договору №6/050322019 постачання природного газу від 05.03.2019 року; акту №1 приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 року; договору №6/26032019 постачання природного газу від 26.03.2019 року; додаткова угода №1 до договору №6/26032019 від 26.03.2019 року постачання природного газу від 07.05.2019 року; додаткова угода №3 до договору №6/26032019 від 26.03.2019 року постачання природного газу від 26.06.2019 року; додаткова угода №4 до договору №6/26032019 від 26.03.2019 року постачання природного газу від 30.07.2019 року; додаткова угода №6 до договору №6/26032019 від 26.03.2019 року постачання природного газу від 23.09.2019 року; додаткова угода №7 до договору №6/26032019 від 26.03.2019 року постачання природного газу від 15.10.2019 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 року; акт №2 приймання-передачі природного газу від 31.05.2019 року; акт №3 приймання-передачі природного газу від 30.06.2019 року; акт №4 приймання-передачі природного газу від 30.06.2019 року; акт №5 приймання-передачі природного газу від 31.08.2019 року; акт №6 приймання-передачі природного газу від 30.09.2019 року; договір №6/24092019 постачання природного газу від 24.09.2019 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.10.2019 року; акт №2 приймання-передачі природного газу від 30.11.2019 року; договір №6/24092019 постачання природного газу від 24.09.2019 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.12.2019 року; договір №6/17122019 постачання природного газу від 17.12.2019 року; додаткова угода №1 до договору №6/17122019 від 17.12.2019 року постачання природного газу від 03.02.2020 року; додаткова угода №3 до договору №6/17122019 від 17.12.2019 року постачання природного газу від 31.03.2020 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2020 року; акт №2 приймання-передачі природного газу від 29.02.2020 року; акт №3 приймання-передачі природного газу від 31.03.2020 року; договір №6/31032020 постачання природного газу від 31.03.2020 року; додаткова угода №2 до договору №6/31032020 від 31.03.2020 року постачання природного газу від 27.04.2020 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 30.04.2020 року; акт №2 приймання-передачі природного газу від 31.05.2020 року; акт №3 приймання-передачі природного газу від 30.06.2020 року; договір №6/30062020 постачання природного газу від 30.06.2020 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.07.2020 року; акт №2 приймання-передачі природного газу від 31.08.2020 року; договір №6/18082020 постачання природного газу від 18.08.2020 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 30.09.2020 року; акт №2 приймання-передачі природного газу від 31.10.2020 року; акт №3 приймання-передачі природного газу від 30.10.2020 року; акт №4 приймання-передачі природного газу від 31.12.2020 року; договір №6/01122020 постачання природного газу від 01.12.2020 року; додаткова угода №1 до договору №6/01122020 від 01.12.2020 року постачання природного газу від 26.01.2021 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2021 року; договір №6/26012021 постачання природного газу від 26.01.2021 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 28.02.2021 року; акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.03.2021 року.

Відповідно до висновку, викладеному у акті перевірки відповідача, в якому зазначено, що за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 року ПАТ «Маріупольгаз» фактичні втрати та виробничо-технологічні витрати газу склали 31 882 047,0 кубічних метрів, що підтверджено вищенаведеними договорами та актами приймання-передачі природного газу, які придбані та використані позивачем на покриття виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат і згідно діючого законодавства є викидами в атмосферне повітря забруднюючої речовини (метану) та є об`єктом оподаткування екологічним податком. З урахуванням вищенаведеного позивач, як оператор газорозподільних мереж, що придбаває природний газ для ВТВ та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов`язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 14.09.2020 року по справі №520/9364/18.

Проаналізувавши документи зазначені в акті перевірки та зведену інформацію щодо отриманого та розподіленого природного газу ПАТ «Маріупольгаз» за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 зазначену відповідачем у його додатку №11 до акту перевірки в графі «обсяг втрат ВТВ природного газу куб.м.» судом за загальним підсумком встановлено загальний обсяг - 31 882 047,0 кубічних метрів.

В подальшому відповідачем був проведений розрахунок заниження екологічного податку ПАТ «Маріупольгаз» за період з 01.10.2018 по 31.03.2021 року, відповідно до додатку №12 до акту перевірки, в якому зазначено підсумком в графі «виробничо-технологічні витрати (ВТВ) природного газу» в графі «всього куб.м.» підсумком зазначено 31 882 047,00; в графі всього, т (відповідно до паспорту фізико хімічних показників природного газу абсолютна густина його складає 0,7304 кг/метрів кубічних (V метрів куб. х 0,7304):1000) підсумком зазначено 23 286,65 тон, в графі «ставка податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин (вуглеводні) стаціонарними джерелами забруднення відповідно до п.243.1 ст.243 ПК України на 2018, 2019, 2020 та 2021 роки за 1 тонну забруднюючої речовини зазначено навпроти кожного стовпчику - 138,57; в графі «сума заниження екологічного податку» зазначено підсумком 3 226 831,09 грн.

Суд, дослідивши вищезазначений розрахунок відповідача, зазначає, що за весь період, який перевірявся відповідачем при розрахунку приймалась одна та ж сама абсолютна густина природного газу відповідно до паспорту фізико-хімічних показників 0,7304 кг/метрів кубічних з 01.10.2018 по 31.03.2021 року. Але з якого паспорту фізико-хімічних показників природного газу відповідач взяв абсолютну густину природного газу 0,7304 кг/метрів куб. відповідач не зазначив ані в акті перевірки, ані у своєму відзиві на позовну заяву позивача. Суд погоджується з викладеним розрахунком позивача наданим у його відповіді на відзив, в якому позивач зазначив, що показник густини природного газу постійно змінюється та навів свій приклад розрахунку, в якому зазначив, що ПАТ «Маріупольгаз» у перевіряємий відповідачем період з 01.10.2018 по 31.03.2021 року щомісяця отримував від оператора газотранспортної системи (АТ «Укртрансгаз», ТОВ «Оператор ГТС») природний газ з паспортами його фізико-хімічних показників, які містять також фактичний показник абсолютної густини природного газу та відповідно до паспорта фізико-хімічних показників природного газу №677 за період з 01.10.2018 по 31.10.2018 року, показник абсолютної густини природного газу на 31.10.2018 склав 0,7184 метрів куб., таким чином користуючись формулою зазначеною відповідачем у його розрахунку наведеного у додатку №12 до акту перевірки, можливо обрахувати ВТВ природного газу 31 882 047,00 (ВТВ метрів куб.) х 0,7184) : 1000 = 22 904,06 тон х 138,57 грн. (ставка податку за викиди відповідно до п.243.1 ст.243 ПК України) = 3 173 815,59 грн. (сума заниження екологічного податку з урахуванням іншої величини абсолютної густини природного газу), що вже відрізняється від суми зазначеної відповідачем у його акті перевірки та в подальшому у податковому повідомленні рішення форми «Р» від 09.08.2021 року №7.

Суд вже зазначав, що податковим органом неправомірно ототожнено обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат з обсягами викидів та визначено їх як об`єкт оподаткування екологічним податком, виходячи з наступних підстав.

За технологією діяльності з розподілу природного газу позивача виникають виробничо-технологічні витрати та втрати природного газу, граничні річні обсяги яких розраховуються відповідно до Методик, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 липня 2003 за № 570/7891, підлягають затвердженню Міністерством енергетики та вугільної промисловості України відповідно до його наказу від 23.11.2011 № 737, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2011 року за № 1361/20099.

Згідно з наказом Міністерства палива та енергетики України № 264 від 30 травня 2003 року «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» (далі - Наказ № 264), ця Методика, розроблена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №786 «Про порядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві», поширюється на газопостачальні та газорозподільні підприємства, а також на споживачів газу, комерційні вузли обліку газу яких розташовані на їх території, в частині обрахування втрат газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу споживача.

Розрахунок допустимих та фактичних обсягів виробничо-технологічних втрат газу здійснюється газопостачальним або газорозподільним підприємством самостійно.

Згідно з наказом Міністерства палива та енергетики України № 595 від 21 жовтня 2003 року «Про затвердження методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками у разі не проведення об`єму газу до стандартних умов» (далі - Наказ № 595), ця Методика призначена для розрахунків питомих втрат газу в разі не приведення до стандартних умов результатів вимірювання об`ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу.

Розрахунки питомих втрат газу здійснюються за допомогою коефіцієнтів коригування показів лічильників.

Питомі втрати газу визначаються підприємствами з газопостачання та газифікації розрахунковим шляхом самостійно згідно з цією Методикою і включаються до собівартості транспортування газу цих підприємств.

Дія цієї Методики поширюється на підприємства з газопостачання та газифікації і визначає порядок розрахунків питомих втрат природного газу (далі - газ), що виникають при вимірюваннях об`єму природного газу побутовими лічильниками газу (далі - лічильники), які використовують споживачі - фізичні особи.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 737 від 23 листопада 2011 року «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» (далі - Наказ № 737), річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2003 року за № 570/7891, Методика визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2003 року за №571/7892, та Методика визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року за №1224/8545.

Газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Наказом Міністерства палива та енергетики України №264 визначено, що виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Тобто, це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт, а отже ВТВ виникають з об`єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід`ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу.

Згідно з пунктом 5.9 Наказу № 264, розрахунок допустимих та фактичних обсягів ВТВ газу здійснюється газорозподільними підприємствами самостійно.

Аналогічні умови викладені в п. 1.2 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості (далі - Міненерго) №737 від 23 листопада 2011 року «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах».

Згідно з п.1.3 Наказу № 737, на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені Міненерго розміри ВТВ враховуються при формуванні Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) газорозподільному підприємству тарифу на розподіл природного газу.

Відповідно до п.4 гл.6 р.ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824, об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу (ВТВ) за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу ХІІ цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Максимально допустимі обсяги виробничо-технологічних втрат природного газу, що як більш легка ніж повітря речовина неконтрольовано надходить в атмосферне повітря, визначаються шляхом розрахунку згідно з Методикою (п. 5.8 Методики). При цьому, порядок розрахунків виробничо-технологічних втрат газу встановлено п. 6 Методики і передбачає, що вичерпна кількість інформації, яка необхідна для розрахунку втрат природного газу, як обсягу викидів вуглеводнів в атмосферу стаціонарними джерелами, обмежена показниками, наведеними в таблицях додатків 1-4 до Методики.

Зокрема, додатки 1-4 містять кількісні (в одиницях обсягу кубічні метри природного газу за добу) показники граничних втрат - викидів лінійними та точковими виробничими елементами з диференціацією за показниками технологічних умов провадження господарської діяльності, таких як тиск в газопроводі та діаметр газопроводу, які експлуатуються.

Пунктом 6.5 Методики визначено формулу розрахунку загального обсягу виробничо-технологічних втрат газу за відповідний період, а згідно з п.6.4 Методики виробничо-технологічні втрати газу розраховуються за результатами роботи за місяць, квартал, рік.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що виробничо-технологічні втрати природного газу є складовою викидів в атмосферне повітря стаціонарними джерелами під час здійснення позивачем основного виду господарської діяльності, а розрахунок таких втрат встановлений законодавчо.

Разом з тим, на даний час не існує будь-яких методик, які б дозволяли визначити окремий обсяг саме цих витрат в загальному обсязі природного газу для ВТВ.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів Кодексу газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за №2494, фізичне балансування ГРМ є комплексом технічних і технологічних заходів, які вживаються Оператором ГРМ для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного й ефективного розподілу природного газу.

Наказом Міністерства палива та енергетики України «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» від 30 травня 2003 року № 264, затверджені методики визначення граничних витрат та втрат природного газу, але вони стосуються не визначення фактичних викидів природного газу в повітря, а всіх технологічних витрат та втрат, при цьому - граничних, не фактичних, серед яких саме викиди природного газу окремо не виділяються. Методики не стосуються визначення фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря.

Викиди в атмосферне повітря можливі на газорегуляторних пунктах, де у виключних критичних випадках необхідності зниження тиску в мережах, відбувається викид природного газу у повітря.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.4 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та з метою удосконалення розробки екологічних нормативів, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10 лютого 1995 року №7 затверджено Інструкцію про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві (далі Інструкція).

Пункт 1.1. цієї Інструкції містить методичні вказівки щодо: змісту та оформленню необхідних документів для створення звіту; інвентаризації викидів забруднюючих речовин, які утворюються на підприємстві з урахуванням технологічного процесу та його особливостей.

У п.1.2 Інструкції узагальнені та викладені основні вимоги до: порядку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин і представлення її в Мінприроди, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища; оформлення звіту по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин.

Відповідно до п.1.7. Інструкції, при інвентаризації викидів забруднюючих речовин використовуються матеріали: прямих методів вимірів, які основуються на проведенні безпосередніх інструментальних вимірів; розрахункових методів; матеріали технологічного регламенту та проектних показників.

У необхідних випадках для розрахунку кількісних характеристик викидів повинні застосовуватись галузеві методики, затверджені Мінприроди.

Разом з тим, під час проведеної перевірки встановити фактичний обсяг такого викиду, провести його інвентаризацію не виявлялось можливим, оскільки відповідно до пункту 1.7 про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, і для цього не існує галузевих методик, затверджених Мінприроди, а розрахункові методи не дають можливості встановити фактичний обсяг викидів.

Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Мінпаливенерго від 30 травня 2003 р. № 264 дає можливість визначити граничні обсяги втрат та умовну розрахункову величину втрат залежно від технічних характеристик газопроводу, але не дає можливість визначити фактичні втрати, зокрема, ті з них, які стали саме викидами в атмосферне повітря.

Метрологічні втрати на приладах обліку, які не є викидами в атмосферне повітря - є комерційними втратами. Так, на побутових лічильниках газу споживачів, відповідно до чинного в Україні ДСТУ 3336-96 «Лічильники газу побутові. Загальні технічні вимоги», внаслідок похибок вимірювання може «втрачатись» від 1,5% (на нових лічильниках) до 6 % від спожитого газу - через кілька років експлуатації приладу. При цьому природний газ фактично не викидається у повітря, але кількість зафіксованого лічильниками природного газу може бути меншою за кількість фактично спожитого природного газу внаслідок похибки вимірювання.

Також відповідно до наданих позивачем на адресу суду довідок від 21.12.2021 року за №08-4014 та №08-4013, в яких зазначено, що у період з 01.10.2018 по 31.03.2021 року Комісією з розгляду Актів про порушення було прийнято рішень у кількості 328 протоколів про донарахування необлікованих об`ємів природного газу у загальному об`ємі 1 894 027 метрів куб., та станом на 01.10.2018 року кількість побутових споживачів оснащених індивідуальними лічильниками газу без пристроїв приведення об`єму газу до стандартних умов 101 094 в т.ч. 98 523 підключені до системи газопостачання; станом на 01.04.2021 року кількість побутових споживачів оснащених індивідуальними лічильниками газу без пристроїв приведення об`єму газу до стандартних умов 102 737 в т.ч. 98 572 підключені до системи газопостачання.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави суду вважати, що не весь об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за спірний період є таким об`ємом газу, який безпосередньо реально потрапив чи міг потрапити (витік) чи безпосередньо скинутий оператором газорозподільної мережі в атмосферне повітря.

Разом з тим, відповідач не провів розрахунки по відокремленню таких втрат і витрат газу від іншого обсягу, який в силу проведення відповідних технологічних, регламентних робіт з експлуатації і утримання газорозподільних мереж при транспортуванні газу до кінцевого споживача безпосередньо скидався в атмосферу, що унеможливлює розмежування таких витрат і втрат для цілей оподаткування екологічним податком.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що відокремлення, розмежування таких витрат і втрат, в тому числі за переліком елементів газорозподільної мережі, не входить до компетенції суду при вирішенні по суті цього податкового спору, оскільки обов`язок щодо адміністрування екологічного податку, а також точного і правильного його розрахунку у випадку несплати такого податкового зобов`язання, покладений виключно на орган контролю - Державну податкову службу України та його територіальні підрозділи.

Як наслідок, суд дійшов висновку про те, що відповідач протиправно включив у власний розрахунок донарахованого екологічного податку із загального обсягу газу, придбаного позивачем для виробничо-технічних витрат і нормативних втрат природного газу та покриття обсягів негативного місячного небалансу газу, об`єму газу, який не міг бути скинутий в атмосферу, що нівелює висновки податкового органу про заниження ПАТ «Маріупольгаз» екологічного податоку у зв`язку з порушенням п. 240.1 ст.240, п.п.242.1.1 п. 242.1 ст.242, п.243.1 ст.243, п.249.1, п.249.2, п.249.3 ст. 249 ПК України.

При цьому, судом встановлено, що перевірка проводилась виключно на території адміністративної будівлі позивача, будь-яких заходів щодо встановлення фактичних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення перевіряючими не вжито, зокрема, встановлення місця розташування, так як для визначення податкових зобов`язань з екологічного податку, який справляється за місцем знаходження джерела викидів - об`єкта, пов`язаного з оподаткуванням, вимагається виконання інвентаризації в межах конкретних адміністративно-територіальних одиниць за місцезнаходженням джерел викидів, конкретних найменувань елементів мережі, їх технічних характеристик та технологічних операцій під час транспортування газу.

Акт перевірки містить відомості щодо переліку стаціонарних джерел забруднення, але об`ємів виробничо-технологічних втрат по кожному з них, до яких також належить об`єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з`єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами, а при розрахунку фактичного обсягу викиду забруднюючої речовини не враховано: неоднорідність статей втрат за переліком елементів газорозподільної мережі; що диференціація нормативів передбачена відповідно до складу конкретної газорозподільної мережі; що методологія визначення питомих виробничо-технологічних втрат газу під час його транспортування газорозподільними мережами побудована на принципах використання індивідуальних граничних показників обсягів виробничо-технологічних втрат газу за умов нормативної герметичності газопроводів і його елементів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З урахуванням вищезазначеного, суд встановив, що контролюючий орган належними та допустимими доказами не довів порушення позивачем норм ПК України в частині заниження екологічного податку на загальну суму 3 226 831,09грн., наведений в акті перевірки від 07.07.2021 №7057/05-99-07-17/03361135 та додатках до нього розрахунок екологічного податку не може бути взятий до уваги судом як такий, що з наведених вище мотивів не відповідає принципам достовірності та складений без урахування приписів пунктів 249.1 249.3 статті 249 ПК України. Враховуючи, що під час судового розгляду справи наведений в акті перевірки від 07.07.2021 №142/7057/05-99-07-17/03361135 та додатках до нього розрахунок екологічного податку судом відхилений, а з об`єктивних причин суд позбавлений можливості самостійно визначити суму екологічного податку (зокрема, з тих підстав, що обсяг фактичних викидів саме метану, який підлягає оподаткуванню екологічним податком, на підставі наявних у справі доказів достовірно встановити неможливо; в акті перевірки відсутні відомості про обсяги саме фактичних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, без яких неможливе застосування передбаченої пунктом 249.3 статті 249 ПК України формули обчислення суми екологічного податку), тому з наведених вище підстав, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Донецькій області форми «Р» від 09.08.2021 року №7 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 3 226 831,09 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 149 922,91 грн., загалом 3 376 754,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ «Маріупольгаз» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 22 700 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 17 грудня 2021 року.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС України у Донецькій області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 22 700,00 грн.

Керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, буд. 16, ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ЄДРПОУ ВП: 44070187) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.08.2021 №7 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП: 44070187) форми «Р» від 09.08.2021 року №7 про збільшення Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» () суми грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 3 226 831,09 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 149 922,91 грн., а загалом 3 376 754,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ЄДРПОУ ВП: 44070187) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, буд. 16, ) судовий збір у розмірі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень 00 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошено у судовому засіданні 17 травня 2023 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець