Справа № 200/1726/23
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року Справа№200/1726/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Хомича Івана Олександровича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в оформленні та поданні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ;

- зобов`язати відповідача оформити та подати необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ із зарахуванням до календарної вислуги років для призначення такої пенсії час навчання в Національному університету внутрішніх справ з 8 серпня 2000 року по 24 червня 2005 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він проходив військову службу в складі Головного управління Національної поліції в Донецькій області та був звільнений 30 серпня 2018 року відповідно до наказу відповідача від 30 серпня 2018 року № 368 о/с.

Вислуга років позивача станом на день звільнення в календарному обчисленні становить 12 років 8 місяців 9 днів, а з урахуванням пільгового обчисленні складає 22 роки 10 місяців 27 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ вислуга років поліцейським, […] при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, […] із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

З 8 серпня 2000 року по 24 червня 2005 року (4 роки 10 місяців 17 днів) позивач проходив навчання у Національному університеті внутрішніх справ, після закінчення якого йому було присвоєне офіцерське звання - молодший лейтенант.

Таким чином, разом із періодом навчання загальна вислуга років позивача для призначення пенсії складає 25 років 4 місяців 6 днів (22 років 10 місяців 27 днів - вислуга років в пільговому обчисленні + 2 роки 5 місяців 9 днів - вислуга років за період навчання із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби).

17 лютого 2023 року позивач звернувся через відповідача до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

За результатами розгляду цієї заяви відповідач листом від 10 березня 2023 року відмовив в підготовленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області документів, необхідних для призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ у зв`язку із тим, що на день звільнення позивача зі служби його вислуга років менш, ніж передбачено у Законі № 2262-ХІІ (23 календарних роки та 6 місяців). Також у листі відповідач зазначив, що він не є уповноваженим органом, який призначає пенсію.

Позивач вважає відмову відповідача направити його заяву про призначення пенсії за вислугу років разом із відповідним поданням до належного пенсійного органу протиправною.

Посилається на постанови Верховного Суду від 3 березня 2021 року по справі 805/3923/18-а, від 14 квітня 2021 року по справі № 480/4241/18, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, від 15 серпня 2019 року по справі № 281/459/17, від 27 березня 2020 року по справі № 569/727/17 (а.с. 1-8).

У відзиві на позов Головне управління Національної поліції в Донецькій області зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Пенсія за вислугу років згідно п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ призначається звільненим зі служби у період з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року поліцейським незалежно від віку, якщо вони на день звільнення мають вислугу 23 календарних років та 6 місяців і більше.

Позивача звільнено зі служби 31 серпня 2018 року наказом № 368 о/с, яким (з урахуванням внесених змін) встановлено календарну вислугу років у кількості 12 років 8 місяців 9 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 10 місяців 27 днів.

Отже, у позивача не достатньо календарної вислуги років для призначення пенсії.

Щодо зарахування часу навчання позивача в Національному університету внутрішніх справ з 8 серпня 2000 року до 24 червня 2005 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби до календарної вислуги років, відповідач зазначив, що положеннями абз. 1 п. 2 Постанови № 393 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що час навчання поліцейського зараховується до вислуги років при призначенні пенсії […].

Тобто, період навчання зараховування особі додатково під час призначення пенсії у випадку досягнення цією особою права (без врахування періоду навчання) на її призначення.

Зауважено, що наказ про звільнення, яким встановлено вислугу років позивача в календарному обчисленні 12 років 8 місяців 9 днів, в пільговому обчисленні - 22 роки 10 місяців 27 днів, останнім не оскаржується.

На думку відповідача правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 3 березня 2021 року по справі № 805/3923/18-а, не підлягають застосуванню у даній справі, оскільки правовідносини цієї справи не є подібними із зазначеною справою. Позивач не має достатньої як календарної так і пільгової вислуги років для направлення документів до органів Пенсійного фонду України для призначення йому пенсії за вислугу років.

Крім цього, зазначена постанова прийнята не у зразковій справі.

Також зазначено, що в первісній редакції п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ був викладений у редакції, відповідно до якої пенсія за вислугу років призначається […] особам, зазначеним у п.п. «б» - «д» ст. 1-2 цього Закону (в тому числі поліцейським) незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у ч. 5 ст. 5 цього Закону.

Згідно редакції п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, зміненої Законом № 3668-VI від 8 липня 2011 року, пенсія за вислугу років призначається […] особам, зазначеним у п.п. «б» - «д» ст. 1-2 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день

звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; […] з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; […].

Отже, законодавець вносячи зміни до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ та замінюючи при цьому словосполучення «вислугу років» на термін «вислугу календарних років», уточнив характер вислуги років при призначенні пенсії, чим фактично відокремив календарну вислугу та пільгову вислугу років.

Зазначене підтверджується і пояснювальною запискою до проекту Закону № 3668-VI, де вказано, що проект цього закону розроблено з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування шляхом, зокрема, поступового збільшення необхідної вислуги для призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та деяким іншим особам, запровадивши при цьому її календарне обчислення.

Більш того, 16 лютого 2022 року законодавець змінив редакцію п. 3 постанови № 393 та вніс ясність для виключення подальших спорів щодо врахування пільгової вислуги для призначення пенсії та встановив, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абз. 1 п. 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах.

Тобто, законодавець уточнив, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі (крім осіб, зазначених в абз. 1 п. 1 цієї постанови).

Відповідач зазначає, що тривалий час була сталою судова практика Верховного Суду, згідно якої для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі і що до цієї вислуги не зараховується стаж служби (роботи) у пільговому обчисленні.

Разом із цим остання практика Верховного Суду, відповідно до якої Верховний Суд фактично поєднує ці поняття («вислуга років» та «календарна вислуга років») при вирішенні питання щодо можливості призначення пенсії, зокрема, за п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, фактично суперечить чинній нормі Закону.

Після зміни Верховним Судом практики має місце дискримінація стосовно осіб, які звільнились з одного підрозділу, в один й той же час, під дією одного й того ж нормативно-правового акту, але за результатами різних судових розглядів (у часі) справ, мають різні правові наслідки, що призводить до порушення ст. 21 та 24 Конституції України.

На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с. 27-33).

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 24).

12 травня 2023 року судом отримано відзив на позов від відповідача та додані до нього додаткові докази (а.с. 27-42).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , громадянин України згідно паспорту НОМЕР_1 від 10 листопада 2022 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій відповідно до посвідченням серії НОМЕР_3 від 15 грудня 2017 року (а.с. 10-12, 21).

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, є органом державної влади (а.с. 41-42).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивач з 23 грудня 2005 року до 6 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та з 7 листопада 2015 року по 31 серпня 2021 2018 року в Національній поліції України (а.с. 15-).

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 та диплому серії НОМЕР_5 , копії яких наявні в матеріалах справи позивач:

- з 8 серпня 2000 року по 24 червня 2005 року навчався в Національному університеті внутрішніх справ та здобув кваліфікацію спеціаліст-аналітик з комп`ютерних систем;

- 23 грудня 2005 року по 6 листопада 2015 року працював в органах внутрішніх справ;

- з 7 листопада 2015 року по 31 серпня 2018 року працював в Національній поліції України (а.с. 13, 15).

Відповідно до записів у військовому квітку НОМЕР_6 від 14 серпня 2006 року, після закінчення навчання в Національному університеті внутрішніх справ позивач отримав військове звання молодший лейтенант (а.с. 14).

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с (з урахуванням змін, внесених наказом від 14 січня 2022 року № 16 о/с) майора поліції ОСОБА_2 (0124503) інспектора сектору превенції Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції з 31 серпня 2018 року звільнено зі служби в поліції відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням), вислуга років на 31 серпня 2018 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 12 років 8 місяців 9 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 10 місяців 27 днів (а.с. 16-17).

17 лютого 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення йому пенсії згідно п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ (а.с. 2, 18, зв.бік а.с. 27).

У відповідь на дану заяву управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецької області повідомило позивачу наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с, яким позивача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію» з 31 серпня 2018 року, оголошена вислуга років, яка на день звільнення у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги склала 12 років 8 місяців 8 днів. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецької області від 14 січня 2022 року № 16 о/с внесені зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецької області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с та оголошена вислуга років станом на 31 серпня 2018 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги 12 років 8 місяців 9 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 10 місяців 27 днів. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в Державній пожежній охороні, служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Умови призначення пенсій за вислугу років визначені ст. 12 Закону. Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п.п. «б» - «д», «ж» ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше […]. Особам, які були звільненні зі служби та мають відповідну календарну вислугу років для призначення пенсії, визначену п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пільгова вислуга років додатково зараховується для встановлення розміру пенсії на умовах ст. 13 Закону, а саме за вислугу 20 років 50%, за кожний рік вислуги понад 20 років 3% відповідних сум грошового забезпечення. Інших підстав зарахування пільгової вислуги років та умов призначення пенсії за вислугу років, окрім визначених Законом законодавством України, не передбачено. Щодо зарахування до вислуги років періоду навчання в навчальному закладі вищої освіти зазначено, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» передбачено, що до вислуги років поліцейським, […] під час призначення пенсії згідно з п. «а» ст. 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, […] із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби. Таким чином, за нормами ст.ст. 12 та 18 Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням п. 2 Постанови № 393 та наявної у позивача на день звільнення календарної вислуги років 12 років 8 місяців 9 днів, - законні підстави для оформлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріалів для призначення пенсії відповідно до законодавства відсутні (а.с. 18-19).

Згідно довідки (вих. № 952/12/02-2023) від 9 травня 2023 року, підписаної заступником начальника управління начальником відділу комплектування УКЗ ГУНП в Донецькій області О.Сімоновичем, ОСОБА_1 проходив служби в ОВС з 23 грудня 2005 року до 6 листопада 2015 року, в НПУ - з 7 листопада 2015 до 31 серпня 2021 року.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 31 серпня 2018 року.

Відповідно до ст.ст. 12 та 18 Закону, з урахуванням п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» та наявної у ОСОБА_1 на день звільнення календарної вислуги років, а саме - 12 років 8 місяців 9 днів, законні підстави для оформлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріалів для призначення пенсії відповідно до законодавства відсутні (а.с. 38-40).

Згідно довідки б/н від 9 травня 2023 року, підписаної заступником начальника управління начальником відділу комплектування УКЗ ГУНП в Донецькій області О.Сімоновичем, вислуга років майора поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору превенції Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, станом на 31 серпня 2018 року становить: час проходження служби у календарному обчислені 12 років 8 місяців 9 днів; час проходження служби у пільговому обчисленні (без урахування вислуги років у календарному обчисленні) 10 років 2 місяці 18 днів; пільгова вислуга років на 31 серпня 2018 року становить 22 роки 10 місяців 27 днів (а.с. 35-37).

Будучи не згодним із відмовою відповідача підготувати відповідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років та направити їх разом із поданням та його заявою про призначення пенсії за вислугу років в Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Спірним питанням у цій справі є правомірність/неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у направленні його заяви про призначення пенсії за вислугу років до відповідного органу Пенсійного фонду України у зв`язку із відсутністю у позивача необхідної календарної вислуги років, яка визначена відповідачем без врахування пільгового обчислення вислуги та без врахування часу навчання позивача (рік за шість місяців) у вищому навчальному закладі.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно ст. 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських […] після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній як станом на час звільнення позивача зі служби в поліції так і в редакції, чинній станом на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог ч. 5 ст. 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України № 1522 від 2 листопада 2006 року "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі Порядок № 3-1).

Відповідно до абз. 1 п. 1 Порядку № 3-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із вищезазначеним Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи […] Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Пунктом 7 Порядку № 3-1 визначено перелік документів, що подається разом із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Суд зауважує, що питання повноти/неповноти наданого позивачем відповідачу пакету документів не є спірним в межах цієї справи.

Пунктами 12 і 13 Порядку № 3-1 визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку. Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку. Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що на уповноважені структурні підрозділи державних органів у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до Закону № 2262-ХІІ, покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів разом із відповідним поданням, бланк якого наведений у додатку № 2 до цього Порядку.

Суд зазначає, що у шаблоні бланку подання відсутня графи (розділи), де орган, що готує це подання, міг би зазначити про відсутність у особи, щодо якої подається відповідний пакет документів, необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, можна зробити висновок, що подання є документом, який направляється структурним підрозділом до відповідного органу Пенсійного фонду України, тільки у випадку наявності у особи (відносно якої вирішується питання) права на пенсію за вислугу років.

При цьому саме уповноважені структурні підрозділи органу, що готують документи, здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії та здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення.

Лише після визначення, що у такій особі наявний необхідний стаж, уповноважений орган наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до пенсійного органу або відмовити особі у такому направленні.

Зазначений висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2022 року по справі № 640/12919/20, від 28 листопада 2018 року по справі № 537/1980/16-а.

Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності у позивача станом на час звернення до відповідача із заявою щодо призначення пенсії необхідного стажу (вислуги) для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, суд виходить з наступного.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби […] з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ, яка визначає види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, передбачено, що служба в органах внутрішніх справ, поліції зараховуються особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" ст. 1-2 цього Закону (зокрема, поліцейським), які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії.

Згідно ч. 2 цієї ж статті (у редакції, чинній як станом на час звільнення позивача зі служби в поліції так і станом на час звернення до відповідача із заявою щодо призначення пенсії) до вислуги років поліцейським […] при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених приписів Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова № 393) (тут і наділі в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин та діє і зараз).

Пунктом 2-1 вказаної Постанови для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Згідно п. 1 цієї Постанови для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб […] особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з ст. 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: […] служба в органах внутрішніх справ, […] служба в Національній поліції; […].

Відповідно до п. 2 наведеного Порядку до вислуги років поліцейським […] під час призначення пенсії згідно з п. а ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на […] службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, […] - один рік навчання за шість місяців служби.

Жодних зазначень щодо врахування при визначенні календарної вислуги років, передбаченої п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, вислуги років у пільговому обчисленні - пункти 1 та 2 Постанови № 393 не містять.

Щодо посилань позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 3 березня 2021 року по справі 805/3923/18-а, які підтримані і Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 480/4241/18, а також в інших постановах - від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, від 15 серпня 2019 року по справі № 281/459/17, від 27 березня 2020 року по справі № 569/727/17, - відповідно до яких для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393, - суд зазначає таке.

У постанові від 3 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII і що пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Також у вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

У постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 Верховний Суд також дійшов висновку про те, що передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Зазначена правова позиція була підтримана Верховним Судом і в інших постановах, в тому числі і у постановах від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, від 15 серпня 2019 року по справі № 281/459/17, від 27 березня 2020 року по справі № 569/727/17, на які посилається позивач.

Разом із цим суд зазначає, що вказані постанови прийняті Верховним Судом стосовно спірних правовідносин, які виникли і тривали у період дії редакції пункту 3 Постанови № 393, яка п е р е д б а ч а л а зарахування до календарної вислуги років, передбаченої п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, для призначення пенсій особам, зазначеним в абз. 1 п. 1 цієї постанови, певних періодів служби на пільгових умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» внесено зміни до Постанови № 393, відповідно до яких вказану Постанову доповнено пунктом 2-1 такого змісту:

2-1. Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови..

Також цією постановою абзац 1 п. 3 Постанови № 393 викладено в оновленій редакції наступного змісту:

«3. До вислуги років для в и з н а ч е н н я р о з м і р у пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: […].».

Отже, висновки Верховного Суду, зазначені у наведених позивачем постановах Верховного Суду, не можуть бути застосовані у даних правовідносинах, так як Верховний Суд у вказаних постановах робив висновок про необхідність зарахування до календарної вислуги років, передбаченої п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, для призначення пенсій особам, зазначеним в абз. 1 п. 1 цієї постанови, певних періодів служби на пільгових умовах саме у зв`язку із тим, що таке зарахування було передбачено чинною у період спірних правовідносин редакцією пункту 3 Постанови № 393.

Суд зауважує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом ч. 1 ст. 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абз. 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).

Отже, у разі прийняття нового нормативно-правового акту (або внесення відповідних змін до існуючого нормативно-правового акту) нормативно-правові приписи нового (оновленого) нормативно-правового акту поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Враховуючи наведене, суд відхиляє посилання позивача в якості підтвердження його позовних вимог на постанови Верховного Суду від 3 березня 2021 року по справі 805/3923/18-а, від 14 квітня 2021 року по справі № 480/4241/18, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, від 15 серпня 2019 року по справі № 281/459/17, від 27 березня 2020 року по справі № 569/727/17.

Щодо позовних вимог позивача в частині оскарження відмови відповідача зарахувати до його календарної вислуги періоду його навчання в Національному університеті внутрішніх справ (із розрахунку один рік навчання за шість місяців календарної вислуги), суд зазначає наступне.

Як вже вказувалось судом, частиною 2 ст. 2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським […] при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, […] в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно приписів п. 2-1 Порядку № 393, який діє з 19 лютого 2022 року, д л я призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Беручи до уваги, що згідно ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України, суд висновує, що відповідач, як орган, що направляє до відповідного органу Пенсійного фонду України подання про призначення особі пенсії за вислугу років, має враховувати при визначенні у цій особи права на призначення пенсії за вислугу років приписи ч. 2 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ та приписи п. 2 Постанови № 393.

Як наслідок, суд відхиляє доводи відповідача щодо врахування до календарної вислуги років періоду навчання безпосередньо пенсійним органом при призначенні цій особі пенсії.

Під час розгляду справи судом встановлено, що календарна вислуга років позивача (без врахування періоду навчання з 8 серпня 2000 року по 24 червня 2005 року) станом на час його звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, склала 12 років 8 місяців 9 днів (що не заперечується позивачем).

Із врахуванням періоду навчання (із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, 2 роки 5 місяців 8 днів) 15 років 1 місяць 17 днів.

Беручи до уваги, що мінімальна календарна вислуга, що надає право на призначення пенсії особам, що звільнені зі служби у період з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ становить 23 роки та 6 місяців, суд висновує, що відповідач правомірно відмовив позивачу у направленні до відповідного органу Пенсійного фонду України подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років разом із заявою позивача про призначення пенсії та іншими необхідними документами.

Решта доводів сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Суд зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна