Справа № 380/10079/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

24 травня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника позивача від 18 травня 2023 року про поновлення строку у справі № 380/10079/23 за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Христини Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Христини Анатоліївни, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 21 вересня 2022 року, постановлену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Христиною Анатоліївною в межах виконавчого провадження ВП № 56508872;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 12 травня 2023 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду, які вказані у клопотанні про поновлення строку. Позовну заяву Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Христини Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови залишено без руху. Особі, що звернулася із позовною заявою встановлено в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки у спосіб подання до суду: - позовної заяви та її копії для відповідача із зазначенням у такій позовній заяві відповідного органу державної виконавчої служби як відповідача; - оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі, який становить 2684,00 грн; - заяви про поновлення строку звернення з цим позовом до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

На виконання вимог цієї ухвали представник позивача 19 травня 2023 року подав до суду: - позовну заяву із зазначенням Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Христини Анатоліївни, як відповідачів; - платіжну інструкцію № 160 від 17 травня 2023 року про сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн; - клопотання від 18 травня 2023 про поновлення строку.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду позивач покликається на те, що підставою для повторного звернення до суду першої інстанції з цим позовом стало постановлення Львівським окружним адміністративним судом 17 січня 2023 року ухвали про залишення позовної заяви без розгляду з можливістю повторного звернення з цим позовом, яка була постановлена на підставі невиконання вимог ухвали судді про залишення позовної заяви без руху від 19 грудня 2022 року у справі № 380/14235/22.

Однак ухвала судді про залишення позовної заяви без руху від 19 грудня 2022 року не була отримана позивачем ні засобами поштового зв`язку, ні в підсистемі «Електронний суд», оскільки реєстрація позивача в цій підсистемі відбулась 22 грудня 2022 року.

Відтак, отримавши засобами поштового зв`язку копію ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі № 380/14235/22 про прийняття до розгляду позовної заяви Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Христини Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови і відкриття провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та не отримавши жодними засобами зв`язку ухвали судді від 19 грудня 2022 року про залишення позовної заяви без руху вже після відкритого провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з підстав пропуску строку, позивача було позбавлено права надання своїх пояснень з цього приводу. Проте ухвалою від 17 січня 2023 року про залишення без розгляду надано можливість повторного звернення до адміністративного суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Беручи до уваги, те що в попередньому клопотанні про поновлення строку описані поважні причини пропуску строку на звернення з позовною заявою, які стали підставою для постановлення ухвали від 17 січня 2023 року, і перестали існувати обставини, з яких позов було залишено без розгляду, позивач, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, просить суд надати можливість йому скористатись своїм правом для повторного звернення з позовною заявою в загальному порядку та поновити строк для звернення до суду й відкрити провадження у цій справі.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом, або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відзначає, що сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

За приписами статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З огляду на викладене суд уважає за необхідне зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до суду у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів та становить десять календарних днів.

Як слідує з матеріалів позовної заяви оскаржувана постанова про накладення штрафу ВП № 5650887 винесена державним виконавцем 21 вересня 2022 року.

Позивач вже раніше звертався з позовом з вимогою про оскарження такої постанови (справа № 380/14235/22).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 19 грудня 2022 року, яка постановлена судом у справі № 380/14235/22, зазначено, що оскаржену постанову відправлено на адресу позивача відправленням за № 783, що підтверджується наданим представником відповідача списком № 23850 згрупованих відправлень листів рекомендованих. Згідно з трекінгом поштового відправлення № 783 таке відправлення вручено позивачу 26 вересня 2022 року.

Разом з тим у клопотанні про поновлення строку позивач стверджує, що оскаржувану постанову про накладення штрафу від 21 вересня 2022 року він отримав 29 вересня 2022 року, на підтвердження чого до клопотання додає листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю № 1.4.-19862-0006 від 28 вересня 2022 року, на якому проставлено резолюцію начальника Інспекції «Прошу оскаржити» та зазначено дату 29 вересня 2022 року.

З цим позовом до суду позивач звернувся (здав на пошту для скерування в суд, що підтверджується конвертом) 04 травня 2023 року.

Таким чином, позивач у будь-якому випадку (чи то беручи до уваги ухвалу суду від 19 грудня 2022 року, згідно з якою оскаржувану постанову вручено позивачу 26 вересня 2022 року, чи то враховуючи твердження позивача про отримання ним оскаржуваної постанови 29 вересня 2022 року) пропустив десятиденний строк звернення з цим позовом до суду, встановлений пунктом першим частини другої статті 287 КАС України.

Оцінюючи наведені представником позивача у клопотанні від 18 травня 2023 року про поновлення строку причини поважності пропуску строку звернення з позовом до суду, суд зазначає таке.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначив суд вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. З іншого боку строк звернення до суду є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин.

Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк звернення до суду суд може лише якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Суд звертає увагу на те, що наведені позивачем у клопотанні від 18 травня 2023 року причини поважності причин пропуску строку звернення до суду є аналогічними тим, що були вказані позивачем у клопотанні про поновлення строку від 04 травня 2023 року, і які суд ухвалою від 12 травня 2023 року визнав неповажними. Відтак позивач, з огляду на положення частини першої статті 123 КАС України, повинен був вказати інші підстави для поновлення строку, що й вимагалося від нього ухвалою від 12 травня 2023 року.

Водночас суд повторює, що твердження позивача про те, що він, на його думку, вчасно звернувся з позовом до суду у справі № 380/14235/22 не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина не спростовує факту пропуску строку звернення до суду саме з цим позовом (справа № 380/10079/23).

Варто також зауважити, що аргументи позивача, викладені як у клопотанні від 04 травня 2023 року про поновлення строку, так і в цьому клопотанні, фактично зводяться до незгоди із винесеними у справі № 380/14235/22 судовими рішеннями та порядком їх надсилання. Втім позивач не був позбавлений права на оскарження цих судових рішень, якщо вважав, що такі винесені з порушенням норм матеріального чи процесуального права, однак цього не зробив. При цьому та обставина, що позивач нібито не знав про винесені у справі № 380/14235/22 судові рішення не заважала позивачу оскаржити їх після того, як він дізнався про них, адже якщо причини пропуску строку на оскарження дійсно є поважними, підтверджені належними та допустимими доказами, то КАС України передбачає можливість його поновлення.

При цьому суд не оцінює обставини щодо строку звернення до суду у справі № 380/14235/22. В межах тієї справи суд вже надав оцінку таким обставинам та за її наслідками оцінки виніс відповідне процесуальне рішення. Тобто, суд оцінює обставини пропуску позивачем строку звернення до суду лише в межах цієї справи.

З цього приводу варто відзначити, що у справі № 380/14235/22 суд ухвалою від 14 листопада 2022 року відкрив провадження у справі та постановив, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Про наявність цієї ухвали позивач знав, що він підтверджує у клопотанні від 18 травня 2023 року.

Таким чином, про відкриття судом 14 листопада 2022 року провадження у справі № 380/14235/22 та її розгляд без виклику сторін позивачу було відомо.

Частиною четвертою статті 287 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Крім цього, строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження визначений статтею 258 КАС України та становить не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У попередньому клопотанні про поновлення строку позивач зазначав, що дізнавшись з інтернет-порталу «Єдиний державний реєстр судових рішень» про постановлення судом ухвал у справі № 380/14235/22 про залишення позовної заяви без руху від 19 грудня 2022 року та про залишення позовної заяви без розгляду від 17 січня 2023 року він 28 квітня 2023 року звернувся до ДП «Центр судових сервісів» із листом, в якому описав причини неотримання документів в «Електронному кабінеті».

Тобто з часу відкриття провадження у справі № 380/14235/22 (14 листопада 2022 року) і до звернення позивача із листом від 28 квітня 2023 року до ДП «Центр судових сервісів» минуло більш ніж п`ять місяців.

У такому випадку в суду не може не виникнути цілком закономірного та логічного запитання, чому позивач, знаючи, що провадження у справі № 380/14235/22 відкрито судом 14 листопада 2022 року, а строк розгляду справ такої категорії становить не більше 10 днів не поцікавився про стан розгляду справи після спливу такого строку, чи хоча б спливу шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що позивач, як особа, яка ініціювала адміністративний процес, повинен бути активним учасником такого процесу, що передбачає також необхідність цікавитися станом розгляду своєї справи.

До того ж, у заяві від 18 травня 2023 року про поновлення строку позивач стверджує, що реєстрація Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в системі «Електронний суд» відбулася 22 грудня 2022 року. Таким чином, про всі процесуальні документи, які надходили позивачу після 22 грудня 2022 року в цій системі, йому мало бути відомо.

Так, з даних, які наявні у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», суд встановив, що ухвалу суду від 17 січня 2023 року про залишення позовної заяви у справі № 380/14235/22 без розгляду доставлено позивачу до електронного кабінету 17 січня 2023 року о 16:54 год.

Отже, про наявність цієї ухвали позивач дізнався саме 17 січня 2023 року (чи вже 18 січня 2023 року, тобто на наступний робочий день). З цим позовом до суду, як зазначено вище, позивач звернувся 04 травня 2023 року, тобто більш ніж через три місяці після постановлення ухвали від 17 січня 2023 року, що безумовно не може свідчити про те, що позивач у найкоротший строк після того, як йому стало відомо про залишення позову у справі № 380/14235/22 без розгляду, звернувся до суду з цим позовом.

Покликання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, суд відхиляє, оскільки така не є релевантною до цієї справи через інші обставини пропуску позивачем строку звернення до суду у тій справі.

Так, у справі № 9901/405/19 Велика Палата Верховного Суду у відповідь на висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду стосовно того, що позивач міг повторно звернутися із цим позовом у найкоротший строк після повернення первинного позову, покликалася на пряму нормативну заборону для відкриття провадження в такій справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 4 частини першої статті 170 КАС України) з огляду на ту обставину, що, користуючись своїм правом на апеляційний перегляд справи, позивач оскаржив ухвалу про повернення позову до Великої Палати Верховного Суду і, як уже мовилося вище, вправі був очікувати на результат такого перегляду, за якого справу могло бути повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за первинним позовом.

Однак такі обставини у цій справі відсутні.

Жодних інших підстав, які б свідчили про наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду позивачем у клопотанні від 18 травня 2023 року не зазначено.

Наведені ж представником позивача у клопотанні від 18 травня 2023 року про поновлення строку обставини не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, а є результатом суб`єктивних дій самого позивача.

Отже, суд визнає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, який встановлений пунктом першим частини другої статті 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а на обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач не навів жодних поважних причин його пропуску та не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення із позовною заявою, суд дійшов висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Пунктом другим частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією № 160 від 17 травня 2023 року.

За таких обставин суд зазначає, що сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2684,00 грн може бути повернута йому за його клопотанням за ухвалою суду відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 122, 123, 169, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду, які зазначені у клопотанні від 18 травня 2023 року про поновлення строку.

Позовну заяву Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Христини Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Сплачена позивачем сума судового збору відповідно до платіжної інструкції № 160 від 17 травня 2023 року у розмірі 2684,00 грн може бути повернута йому за його клопотанням за ухвалою суду відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.