Справа № 140/8460/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/8460/22 пров. № А/857/4818/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року (ухвалену головуючим суддею Сорока Ю.Ю. у м. Луцьк) у справі № 140/8460/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення №88 від 19.10.2022 відділу перерахунків пенсії №4 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення із заявою № 4875 від 17.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 17.10.2022 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України в м. Ковель із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як я є інвалідом з дитинства та перебувала на утриманні свого батька. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.10.2022 № 88 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058, оскільки в свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_1 зазначено прізвище батька « ОСОБА_2 », а в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 « ОСОБА_3 ». Позивач не погоджується із такими діями відповідача та вважає їх неправомірними і такими, що порушують її конституційні права, зокрема, на пенсійне забезпечення, оскільки вважає, що вказана розбіжність, пов`язана із написанням їх прізвищ очевидно виникла у зв`язку з недоліками перекладу з російської мови на українську мову. При цьому, написання їхніх прізвищ у паспортах російською мовою не відрізняється.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасовано рішення № 88 від 19.10.2022 відділу перерахунків пенсії №4 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення із заявою № 4875 від 17.10.2022.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок заповнення свідоцтва про народження ОСОБА_1 та іншої документації, так як вина позивача відсутня.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області, є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи з дитинства, довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 та довідка МСЕК №043614 від 18.04.2001 (а.с.6, 7).

Позивач відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.06.1977 є дочкою ОСОБА_4 (а.с.4), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 11.07.2022 (а.с.16).

17.10.2022 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України в м. Ковель із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як я є інвалідом з дитинства та перебувала на утриманні свого батька.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.10.2022 № 88 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону № 1058, оскільки в свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_1 зазначено прізвище батька « ОСОБА_2 », а в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 « ОСОБА_3 ».

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернулася до суду відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно положень ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 10 Закону № 1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 17.10.2022 позивач, як дочка померлого ОСОБА_4 , маючи право на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернулася із відповідною заявою до відповідача.

Відмовляючи спірними рішеннями у проведенні переходу з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, відповідач послався на неможливості встановити належність документів одній особі, оскільки згідно наданих документів заявниці прізвище в свідоцтві про її народження та в свідоцтві про смерть годувальника вказано різне « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_5 ».

Разом з цим, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в свідоцтві про народження заявника та в свідоцтві про смерть годувальника.

Невідповідність прізвища в свідоцтві про народження заявника та в свідоцтві про смерть годувальника полягає у невірному написанні однієї букви, а саме: « ОСОБА_2 »/»Якимивоч», не може бути підставою для відмови у проведенні переходу з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, оскільки іншими документами підтверджується факт родинних відносин між годувальником - ОСОБА_4 та його дочкою - заявницею ОСОБА_1 .

Зокрема, в свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 від 12.03.1953, в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_5 від 28.08.1976, паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 , військовому квитку серії НОМЕР_7 та у трудовій книжці, прізвище батька ОСОБА_1 записано « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В той час, як в свідоцтві про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 08.06.1977 в графі «Батько зазначено « ОСОБА_6 ».

Крім цього, право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок заповнення свідоцтва про народження ОСОБА_1 та іншої документації, так як вина позивача відсутня.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч. 5 ст.242 КАС України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивач є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи з дитинства, матеріалами справи підтверджується факт родинних відносин між ОСОБА_4 та його дочкою - заявницею ОСОБА_1 , то суд прийшов до висновку про невідповідність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №88 від 19.10.2022 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже таке є протиправними та підлягає скасуванню.

Відтак, ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення із заявою №4875 від 17.10.2022.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у справі № 140/8460/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький