Справа № 160/3846/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2023 року Справа № 160/3846/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати мені додаткової винагороди в розмірі 126 451,61 грн. (сто двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят одна гривня 61 копійка) за безпосередню участь в бойових діях за період з 31 травня по 24 липня 2022 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати мені ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 126 451,61 грн. (сто двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят одна гривня 61 копійка) за безпосередню участь в бойових діях за період з 31 травня по 24 липня 2022 року.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
31 травня 2022 року позивача було відряджено до міста Курахове Донецької області для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
ОСОБА_1 зазначає, що всупереч чинному законодавству за період участі у бойових діях з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року йому не виплачено додаткову винагороду, пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях у розмірі 126 451,61 грн., яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
А отже, ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди в розмірі 126 451,61 грн. (сто двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят одна гривня 61 копійка) за безпосередню участь в бойових діях за вказаний період, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року, після усунення недоліків позовної заяви, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Питання щодо виплати додаткової винагороди регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами) та окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок і умови виплати додаткової винагороди врегульовано окремим дорученням.
Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, визначено порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди.
Пунктом 4 Порядку встановлено, що командирам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1.
Також, відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 4 окремого доручення, у разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередню участь у бойових діях може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку №2 до цього доручення».
Відповідно до абзацу 3, у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або №2) обов`язково зазначити документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Відповідно до викладеного, так як військовослужбовці НОМЕР_3 окремої бригади у складі 35 тактичної групи входили до складу сил та засобів угрупування оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та угрупування оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », згідно періодів, на думку представника відповідача, підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди є саме довідка, яка складена за формою додатку №1 або №2 окремого доручення і видана командиром оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
На момент звернення позивача до суду із позовною заявою на адресу 26 окремої бригади довідки на військовослужбовця згідно додатку №1 або №2 окремого доручення про участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не надходили.
Крім того, оскільки виплата додаткової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, можлива лише за умови наявності відповідних бюджетних призначень, які не передбачені у Державному бюджеті на 2022 рік, представник військової частини НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 міста Дніпро.
Відповідно до витягу із наказу командира 26 окремої бригади Державної спеціальної служби транспорту (по стройовій частині) №19 від 10 березня 2022 року, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», статей 2 та 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та відповідно до мобілізаційного призначення, нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу, визначено призначеними до 26 окремої бригади:
солдата запасу ОСОБА_1 «Водієм-слюсарем ремонтно-механічної майстерні взводу обслуговування та ремонту ремонтної роти управління 26 окремої бригади», ВОС-790037Т/669.
Встановлено оклад за посадою 2730,00 гривень на місяць, шпк «солдат», тарифний розряд - 4.
З 10 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і визнано таким, що 10 березня 2022 року справи, посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків.
Відповідно до витягу із наказу командира 26 окремої бригади Державної спеціальної служби транспорту (по стройовій частині) №121 від 31 травня 2022 року визначено вважати такими, що вибули у відрядження, для виконання бойового завдання до м. Курахове Донецької області, з 31.05.2022 року, для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації:
солдат ОСОБА_1 , водій-слюсар ремонтно-механічної майстерні взводу обслуговування та ремонту ремонтної роти.
Підстава: Бойове розпорядження командира НОМЕР_3 окремої бригади №57 від 31 травня 2022 року, посвідчення про відрядження №166 від 30 травня 2022 року.
Відповідно до витягу із наказу командира 26 окремої бригади Державної спеціальної служби транспорту (по стройовій частині) №189 від 02 серпня 2022 року, визначено вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з м.Курахове Донецької області 02 серпня 2022 року:
солдат ОСОБА_1 , водій-слюсар ремонтно-механічної майстерні взводу обслуговування та ремонту ремонтної роти.
Підстава: Бойове розпорядження командира НОМЕР_3 окремої бригади від 01 серпня 2022 року №95, посвідчення про відрядження №166 від 30 травня 2022 року.
Крім того, судом встановлено, що командиром 35 тактичної групи підполковником ОСОБА_2 було надано рапорт від 12 вересня 2022 року, який було отримано командиром НОМЕР_3 окремої бригади Державної спеціальної служби транспорту 14 вересня 2022 року, що підтверджується вхід.№203/685, згідно якого він доповів, що військовослужбовці у складі 35 тактичної групи брали участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в період з 31 травня 2022 року по 02 серпня 2022 року в місті Курахове Донецької області, у пункті №14 було визначено позивача - солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №13/92 від 14 лютого 2023 року, яка видана ОСОБА_1 , згідно Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», за посадою "водій-слюсар", зазначено дохід позивача за 2022 рік, який складає:
листопад 2022 року - 123198,88 грн.;
грудень 2022 року - 138169,52 грн.
Крім того, з огляду на довідку про доходи від 14.02.2023 №13/92 та рапорт на ім`я командира НОМЕР_3 окремої бригади від 12 вересня 2022 року, керуючись вимогами постанови Кабінету Міністрів України №168, відповідачем не виплачено додаткову винагороду за період безпосередньої участі у бойових діях за період з 31 травня 2022 року по 24 серпня 2022 включно, виходячи з наступного розрахунку:
100 000 грн/31х1 = 3 225,80 грн.; 3 225,80 - 967,74 = 2 258,06 грн. з яких:
100 000 грн. - сума додаткової винагороди, яка належала виплаті за повний місяць, за участь у бойових діях (у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії);
31 - кількість календарних днів у травні 2022 року;
1 - кількість днів, за які здійснюється виплата додаткової винагороди;
3225,80 грн. - загальна сума додаткової винагороди, яка належала виплаті за 31 травня 2022 року згідно розрахунку; 997,74 грн. - частина виплаченої відповідачем додаткової винагороди; 2 258,06 грн. - залишок суми додаткової винагороди, яка підлягає виплаті відповідачем за 31 травня 2022 року з урахуванням виплаченої відповідачем додаткової винагороди.
За липень 2022 року (період з 01 липня 2022 по 24 липня 2022 року):
Виходячи із розрахунку: 100 000 грн/31)х24 = 77 419,35 грн.;
77 419,35 - (30 000/31)х24 = 23 225,80 грн.;
77 419,35 - 23 225,80 = 54 193,55 грн. з яких:
31 - кількість календарних днів у липні 2022 року;
24 - кількість днів, за які здійснюється виплата додаткової винагороди;
77 419,35 грн. - загальна сума додаткової винагороди, яка належала виплаті за період з 01 липня 2022 по 24 липня 2022 року пропорційно 24 дням розрахунку; 23 225,80 грн. - частина виплаченої відповідачем додаткової винагороди за період з 01 липня 2022 по 24 липня 2022 року пропорційно 24 дням розрахунку; 54 193,55 грн. - залишок суми додаткової винагороди, яка підлягає виплаті відповідачем за період з 01 липня 2022 по 24 липня 2022 року пропорційно 24 дням розрахунку та, з урахуванням виплаченої відповідачем додаткової винагороди.
Таким чином, позивач вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача загальний розмір не виплаченої додаткової винагороди за період безпосередньої участі у бойових діях (у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року, повинен складати: 2258,06 грн. (за 31 травня 2022 року) + 70 000 грн. (за червень 2022 року) + 54 193,55 грн. (за період з 01 липня по 24 липня 2022 року) = 126 451,61 грн., у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно витягів із наказів командира 26 окремої бригади Державної спеціальної служби транспорту (по стройовій частині): №121 від 31 травня 2022 року та №189 від 02 серпня 2022 року, рапорту командира 35 тактичної групи підполковника ОСОБА_3 від 12 вересня 2022 року, ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) в період з 31 травня 2022 року по 01 серпня 2022 року, в загальній кількості 64 дні, що відповідачем не заперечується.
Крім того, у відзиві на позовну заяву, який подано командиром військової частини НОМЕР_1 , вбачається та не заперечується відповідачем, що у період з 25 липня 2022 року по 31 липня 2022 року та з 01 серпня по 02 серпня 2022 року командуванням військової частини було враховано вимоги абзацу 3 пункту 3 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29.
Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує ані щодо наявності у позивача права на отримання вказаної додаткової допомоги, ані щодо суми розрахованої позивачем у позові.
За таких обставин, суд доходить висновку, що у період, який вказано позивачем, а саме: з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року позивач мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року.
Щодо посилань відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для здійснення виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, суд зазначає наступне.
Пунктом 3 постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року Міністерство фінансів зобов`язано опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику ЄСПЛ як джерело права.
За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі №21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність, щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 від 28.02.2022 за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року у визначеній позивачем сумі - 126 451,61 грн., такі вимоги є передчасними, тому не підлягають задоволенню, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені.
При цьому, суд не може перебирати на себе функції органу, що здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення.
Отже, саме в процесі виконання рішення суду відповідачем буде вирішено вищезазначені питання, а тому зазначені вимоги позивача в цій частині є передчасними та спрямовані на захист ще не порушених прав позивача, що суперечить статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, у той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам.
Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві.
Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Отже, суд вважає, що належним способом захисту у даному випадку є саме зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року, з урахуванням виплачених сум.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1264,60 грн., що документально підтверджується квитанцією до платіжної інструкції АТ "Акцент-банк" №11774847 від 28 лютого 2023 року.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р., за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень нуль копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник