Справа № 120/167/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 р. Справа № 120/167/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені за період з 16.03.2018 по 24.12.2022 та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що до 16.03.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. В подальшому 16.03.2018 на підставі наказу №35о/с командувача Національної гвардії України був переміщений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. Водночас, позивач вказує, що на час переведення його до іншої військової частини відповідач не провів з ним усіх необхідних розрахунків та виплат, а відтак він був змушений захищати свої права в суді.

Позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі № 120/17460/21-а зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.01.2017 по 01.03.2018, а за результатами розгляду справи №120/7992/22 було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.01.2017 по 01.03.2018, з урахуванням базового місяця "січень 2008 року". Як вказує позивач, на виконання даних рішень судів відповідачем було нараховано та виплачено в його користь кошти в загальній сумі 62151,18 грн. та остаточний розрахунок за вказаними рішенням було проведено лише 24.12.2022.

Відтак, на переконання позивача, оскільки виконання військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України останнього судового рішення відбулося лише 24.12.2022, тому відповідачем недотримано вимог статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та не виплачено середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в період часу з 16.03.2018 по 24.12.2022, що є наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Вважаючи наведене порушення своїх прав, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 21.02.2023 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Окрім того цією ухвалою було витребувано у відповідача докази, необхідні для розгляду справи.

13.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Як зазначає відповідач, особа звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Тому, якщо військовослужбовець при звільненні не забезпечений усіма видами грошового забезпечення, які йому належать, то він має право не надавати згоду на його виключення зі списків особового складу військової частини та далі перебувати на усіх видах забезпечення відповідної військової частини до дня, коли з ним здійснять повний розрахунок. Відтак відповідач зазначає, що позивач своїм правом, передбаченим абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не скористався, оскільки його виключили зі списків особового складу військової частини за його згодою.

Крім того відповідач звертає увагу суду, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців. Додатково відповідач наголошує, що з урахуванням конкретних обставин справи, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні незалежно від того чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум задоволенні у повному обсязі чи частково. За таких обставин відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а тому в їх задоволенні просить відмовити.

Своїм право подачі відповіді на відзив позивач не скористався.

Інших заяв від сторін спору до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді начальника групи по роботі з особовим складом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 74 від 28.03.2018 підполковника ОСОБА_1 , переміщеного наказом командувача Національної гвардії України від 16.03.2018 №35 о/с для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) Західного ОТО, з 28.03.2018 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та всіх видів забезпечення.

Однак, як зазначає позивач, на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, всупереч п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України повного розрахунку він не отримав.

Наведені обставини змусили ОСОБА_1 здійснювати захист своїх прав у суді.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі № 120/17460/21-а визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.01.2017 по 01.03.2018, та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.01.2017 по 01.03.2018.

Виконуючи вказане судове рішення, 19.09.2022 відповідач здійснив виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.01.2017 по 01.03.2018 в сумі 3951,95 грн., що підтверджується долученою відповідачем до матеріалів справи копією платіжного доручення від 15.09.2022 № 3393.

Також, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі №120/7992/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та з 01.01.2017 по 01.03.2018, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду 24.12.2022 військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України перерахувала та виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 58199, 23 грн., про що також свідчить копія іншого платіжного доручення від 23.12.2022 № 5218, а також виписка із банківського рахунку позивача.

Таким чином в межах спірних відносин позивач вказує, що остаточний розрахунок із ним відповідач провів лише 24.12.2022.

А тому вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення із позивачем остаточного та повного розрахунку при виключені зі списків особового складу військової частини, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом про відшкодування грошової компенсації за затримку розрахунку при звільнені згідно статті 117 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII).

Згідно зі статтею 1-2, частиною 1 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008). Цим положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

У відповідності до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Однак, Законом від 20.12.1991 № 2011-XII як і Положенням № 1153/2008 правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовому висновку щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладеному в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 та багато інших.

Так, статтею 116 КЗпП України (в редакції станом на дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

26.02.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 821/1083/17 у якій дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

В даному випадку, в рамках розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідачем при виключені зі списків особового складу військової частини ОСОБА_1 не проведено з останнім повного розрахунку, що свідчить про недотримання військовою частиною НОМЕР_1 вимог ст. 116 КЗпП України, що має наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Так, визнаючись щодо дати з якої належить відраховувати період затримки остаточного розрахунку, суд враховує, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - 28.03.2018, а не 16.03.2018, як помилково вказує позивач у своєму позові.

Між тим, остаточний розрахунок на виконання судового рішення у справі № 120/7992/22 проведено лише 24.12.2022 (дата надходження коштів на банківський рахунок позивача).

Відповідно, період затримки остаточного розрахунку охоплюється з 28.03.2018 по 24.12.2022, що становить 1732 календарних днів.

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" N 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (24.12.2022), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX. А відтак, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (виключені зі списків особового складу військової частини) починаючи з 28.03.2018 проте не більш як за шість місяців, що становить 184 календарних днів (з 28.03.2018 по 28.09.2018).

Згідно з довідки-розрахунку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.03.2023 №50/08/32-28, наданої відповідачем на виконання вимог суду, середньоденний заробіток ОСОБА_1 виходячи з розрахунку за два місяці перед виключенням зі списків особового складу (28.03.2018) - січень-лютий 2018 року становив 291 грн. ((2547 грн.+14622 грн.): 59 кал. днів)).

Із цього слідує, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку в межах визначеного ст. 117 КЗпП України шестимісячного терміну має становити 53544 грн. (291грн. х 184 кал. днів).

За таких обставин передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність відповідача за затримку розрахунку при звільненні також обмежується шестимісячним строком, незалежно від того, що за спливом цього терміну остаточний розрахунок із позивачем не був проведений.

Отже, наведені обставини в свою чергу вказують на те, що оскільки у межах розгляду цього спору має місце триваюче порушення з боку відповідача, однак відповідальність за таке порушення обмежується шестимісячним строком виплати грошової компенсації, тому додаткових підстав для зменшення розміру визначеної виплати суд не вбачає.

Таким чином, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності суд доходить висновку, що розмір відшкодування середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку має визначатися не більше як за шість місяців відповідно до ст. 117 КЗпП України та становити 53544 грн. Тим більше суд додатково враховує, що саме така сума відшкодування в повній мірі відповідає критеріям розумності, співмірності та пропорційності покладеної на відповідача відповідальності.

Щодо способу захисту порушеного права.

Як зазначено у пункті 4 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тому, визнаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ефективним способом захисту та поновлення порушених прав є покладення на відповідача рішенням суду обов`язку вчинити певні дії, які б відповідали вимогам закону. Такими діями у спірних правовідносинах є нарахування та виплата позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.03.2018, але не більш як за шість місяців в сумі 53544 грн., а не стягнення відповідних коштів, як про те просив позивач.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову у визначений судом спосіб.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, питання щодо відшкодування витрат зі сплати судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців, в сумі 53544 грн. (п`ятдесят три тисячі п`ятсот сорок чотири гривні).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.05.23.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович