Справа № 120/4346/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2023 р. Справа № 120/4346/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації, Вінницької обласної державної адміністрації в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом другої групи. У період з 15.05.1986 по 23.06.1986р.р. позивач був залучений до робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №1052511 від 05.09.2018р., позивачу з 28.08.2018р., встановлено другу групу інвалідності довічно. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС.

26.10.1998р. Київська обласна державна адміністрація видала позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) серії НОМЕР_2 .

02.11.2018р. позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради із заявою від 11.10.2018р. про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), вхідний номер заяви №165/01 від 02.11.2018р. Відповіді на вказану заяву позивач не отримав.

Позивач вказує, що з 12 вересня 2019 р. його вищезазначена заява разом з долученими до неї документами знаходиться у Департаменті соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації.

Позивач зазначає, що 12.09.2021 він повторно звернувся про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), здавши документи до Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області, що підтверджується листом від 12.09.2019 року.

Станом на 01.06.2022р. заява позивача про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) не розглянута Департаментом соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації, жодної відповіді не надано.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, вважаючи її протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому також просить стягнути на його користь моральну шкоду.

В обгрунтування завданої моральної шкоди позивач зазначає, що тривала бездіяльність відповідача, що полягає у не розгляді його заяви про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), наносить йому неймовірні душевні страждання, враховуючи, що в свій час, він віддав державі все, що у нього є, а саме здоров`я, безтурботне майбутнє, ризикував здоров`ям своїх дітей та наступних поколінь, і вважає що не заслуговує на таке відношення до себе. Необхідність постійно навідуватись до відповідача з метою примушування його до виконання своїх обов`язків покладених на нього державою, приносить йому не тільки моральні страждання, а і нестерпний фізичний біль. Щоразу позивач відчуває себе приниженим та таким, що здійснює жебрацтво, що значно впливає на його честь та гідність. Враховуючи викладене, позивач вважає, що має повне право на відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю відповідача та просить стягнути на його користь 177945,90 грн. моральної шкоди. Розрахунок суми моральної шкоди, яка, на думку позивача, підлягає стягненню на його користь, здійснено виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час вчинення відповідачем бездіяльності, за кожен день прострочення виконання останнім своїх зобов`язань за період з 12.09.2019 по 31.05.2022 року включно.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову.

Представник відповідача наголошує, що наявні документи не надають необхідної інформації для підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тому, протягом тривалого часу направляються запити в різні державні органи, установи та організації для отримання інформації, яка б підтвердила можливість надання позивачу посвідчення учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Також представник відповідача зазначає, що позивач не вказав у чому саме полягає завдана йому моральна шкода, якими саме протиправними діями чи бездіяльністю відповідача завдано моральної шкоди, а міркування позивача щодо визначення розміру моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 177945,90 копійок, жодними доказами не підтверджуються.

Крім того, у відзиві представник відповідача посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи викладені обставини, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Ухвалою суду від 23.11.2022 залучено до участі в справі як другого відповідача - Вінницьку обласну державну адміністрацію в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

12.12.2022 року на адресу суду надійшов відзив представника Вінницької обласної військової адміністрації, відповідно до якого представник заперечує проти задоволення адміністративного позову. Окремо наголошує на тому, що розбіжності у трудових книжках та довідках не дають необхідної інформації для підтвердження позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тому протягом тривалого часу направляються запити в різні державні органи, установи та організації для отримання інформації, яка б підтвердила можливість надання позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також вважає необґрунтованою вимогу про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити його позовні вимоги. Додатково зазначає, що при вирішенні питання щодо видачі посвідчення мав бути застосований інший абзац пункту 11 Порядку № 551, який передбачає, що посвідчення видаються особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою. З огляду на зазначене, на думку позивача, комісією мала бути досліджена саме довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення позивачу другої групи інвалідності, пов"язаної з Чорнобильською катастрофою № 1042511 від 28.08.2018 року, довічно.

Заперечення на відповідь на відзив відповідачами не подавались.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом другої групи, що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році ( категорії 2) серії НОМЕР_2 від 26.10.1998р.; довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії АВ №1042218 від 12.06.2018 щодо встановлення позивачу з 05.06.2018 року другої групи інвалідності загального захворювання; довідкою серії АВ 1042511 від 05.09.2018 року до акта огляду медико соціальною експертною комісією, згідно з якою з 28 серпня 2018 року позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно ( причина інвалідності захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС); експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії від 12 липня 2018 року №58, яким встановлено причинний зв`язок наявних у позивача захворювань з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ( а.с. 14 17 ).

Так, у період з 10.05.1986 по 23.06.1986р.р. позивач був залучений до робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у складі військової частини НОМЕР_1 , про що свідчить запис у військовому квитку НОМЕР_3 від 03.05.1982р. ( а.с. 13 ).

26.10.1998р. позивачу видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) серії НОМЕР_2 ( а.с. 14 ).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 18.07.2018р. №10585, експертною комісією на засіданні №58 від 12.07.2018р. було розглянуто звернення позивача і надану ним документацію та встановлено основний діагноз: ранній церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба III ст., ступінь 3, ризик 4 (дуже високий), ускладнений кризовий перебіг. Перенесені повторні ТІА (2012, 2013 рр..). Дисцикуляторна енцефалопатія II ст. з ХПМК переважно у ВББ. двобічною пірамідною недостатністю, вестибуло-координаторними та вегетативними порушеннями, цефалічним та стійким церебрастенічним синдромами з когнітивно-мнестичним зниженням. Органічний емоційно-лабільний розлад з дистимічним компонентом, ХІХС: стенокардія напруги стабільна. ФК III. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз. СНІІА. Висновок: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ №1042511 від 05.09.2018р., позивачу з 28.08.2018р. встановлено другу групу інвалідності довічно. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

02.11.2018р. позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради із заявою про видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), в зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи., додавши до заяви необхідні документи ( заключення МСЕК, експертий висновок, копію паспорта, копію посвідчення, трудову книжку ( вхідний номер заяви №165/01 від 02.11.2018р) ( а.с. 18 ).

Однак, відповіді на вказану заяву позивач не отримав.

12.09.2019 р. позивач повторно подав заяву та здав необхідні документи для видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1 до Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області, що підтверджується довідкою №01-2-3047 від 12.09.2019р., виданою Управлінням соціальної та молодіжної політики Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області ( а.с. 19, 90).

09.12.2021 позивач звернувся до відповідача ( Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації ) із заявою про розгляд питання щодо видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), зазначивши, що його документи знаходяться на розгляді у відповідача з 12.09.2019 року (а.с. 21 ).

Станом на дату звернення до суду заява позивача про видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) разом з доданими до неї документами не розглянута, жодної відповіді позивачу не надано.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідачів, вважаючи її протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Статтею 65 Закону № 796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС". Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До 25.07.2018 року ( тобто станом на на час видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) серії НОМЕР_2 ( а.с. 14 ) правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюва Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (далі Порядок №51).

Згідно з п. 2 вказаного Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 3 Порядку інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551, затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі Порядок №551, Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 3 Порядку визначено, що особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 1) серії А синього кольору.

Особам з інвалідністю видаються посвідчення категорії 1 із зазначенням групи інвалідності та строку, на який установлено інвалідність.

У разі установлення групи інвалідності довічно на правій внутрішній стороні посвідчення робиться запис Безстроково.

В свою чергу пунктом 7 Постанови №551 від 11.07.2018 року визначено раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям:

забезпечити своєчасну видачу посвідчень і вкладок до них;

утворити у місячний строк після набрання чинності цією постановою комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, та затвердити відповідне положення;

провести до 1 січня 2022 р. заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень:

- особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1);

- учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 і 3) з числа громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт;

- особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), з числа постраждалих від радіаційного опромінення за інших обставин не з власної вини.

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 17.08.2018 року №642 затверджено Положення про Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосування ядерної зброї ( далі - Комісія ). Комісія є постійно діючим колегіальним органом, що утворюється при обласній державній адміністрації.

Відповідно до пункту 12 Положення Комісія приймає рішення:

про визначення/відмову у визначенні статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї;

про встановлення/не підтвердження факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт;

про необхідність доопрацювання документів та надання додаткової інформації;

про визнання необгрунтованою видачу посвідчення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї;

про направлення до комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АИС при Міністерстві соціальної політики України справ, розгляд яких відноситься до її компетенції;

про організацію роботи Комісії.

В пункті 14 Положення зазначено, що рішення Комісії про визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є підставою для видачі громадянам посвідчення відповідної категорії.

Відповідно до пункту 15 Положення, у разі встановлення Комісією факту необгрунтованої видачі посвідчення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї відповідної категорії, таке посвідчення на підставі рішення Комісії підлягає вилученню.

Пунктом 16 Положення визначено, що організаційно-методичне забезпечення Комісії покладається на Департамент соціальної та молодіжної політики облдержадміністрації.

В свою чергу пунктом 11 Порядку №551 визначено, що: посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку;

особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Надаючи оцінку доводам відповідачів, що наявні документи не дають необхідної інформації для підтвердження ОСОБА_2 статусу учасника ліквідації наслідків аварії

на Чорнобильській АЕС, в зв`язку з чим протягом тривалого часу направляються запити в різні державні органи, установи та організації для отримання інформації, які б підтвердили можливість надання посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, суд зазначає таке.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону Чорнобильської АЕС, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207/7), провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Таким чином, робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу.

Як вбачається з матеріалів справи, факт безпосередньої участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується належними доказами, а саме: копією військового квитка НОМЕР_3 від 03.05.1982 року, відповідно до записів якого в період з 10.05.1986 по 23.06.1986 позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 1562 від 10.03.2021, відповідно до якої за період травень-червень 1986 року в наказах командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 по стройовій частині, по бойовій та політичній підготовці та в журналі доз опромінення ОСОБА_1 значиться; довідкою, затвердженою печаткою виконавчого комітету Чорнобильської районної ради, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 01.09.1986 по 30.09.1986 (30 днів) був зайнятий на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС по дозиметричному контролю в м. Чорнобиль та отримував заробітну плату в підвищеному розмірі 352 руб. при тарифній ставці 110 руб.; довідкою Управління будівництва Чорнобильської АЕС (м. Вишгород) від 02.10.1992 № 282, згідно з якою ОСОБА_1 в період з 01.07.1987 по 16.07.1987 за місцем роботи (Управлінням будівництва Чорнобильської АЕС) по табелю за липень 1987 виплачена заробітна плата з урахуванням коефіцієнта 5-3 відповідно до Постанови Ради Міністрів Української РСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 в сумі 1216 крб. 61 коп.; довідками про встановлення позивачу другої групи інвалідності по захворюванню пов`язаному з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) серія 330368 від 26.10.1998.

При цьому, суд зазначає, що посилання відповідача на невідповідність вказаних в довідках місць роботи записам трудової книжки серії НОМЕР_4 від 05.10.2006 ( дублікат), як на підставу для не видачі позивачу посвідчення є безпідставними, оскільки допущені помилки при заповненні трудової книжки не спростовують факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 01.09.1986 по 30.09.1986 року та в липні 1987 року.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності та інших соціальних гарантій передбачених для окремих категорій громадян, зокрема учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Пунктом 11 Порядку № 551 передбачено, що у разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Рішення про відмову у видачі посвідчення може бути оскаржено у судовому порядку.

Згідно п. 11-1 Порядку № 551 для отримання посвідчення особи подають заяви разом з необхідними документами, зазначеними у пункті 11 цього Порядку, до районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а в разі коли така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, - до центрів надання адміністративних послуг.

Заяви разом з необхідними документами подаються в паперовій або за наявності технічної можливості - в електронній формі.

Виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг протягом семи робочих днів з дати надходження заяви разом з відповідними документами у паперовій формі передає їх виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації.

Виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг за наявності технічної можливості реєструє заяву та формує електронну справу (заповнює відповідні електронні форми з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики), яку надсилає не пізніше наступного робочого дня засобами електронного зв`язку виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації через інформаційні системи Мінсоцполітики з дотриманням вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги, Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах.

Якщо заяви разом з необхідними для отримання посвідчення документами формуються виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центром надання адміністративних послуг виключно в електронній справі, такі документи у паперовій формі передаються виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації не рідше ніж раз на два тижні.

Виконавчий орган міської ради міста обласного значення, районна держадміністрація на підставі отриманої електронної справи перевіряє пакет документів та після отримання їх у паперовій формі передає уповноваженому органу.

Видача посвідчення особі провадиться уповноваженим органом через районні в мм. Києві та Севастополі держадміністрації або виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг.

Перевірка обґрунтованості прийняття рішень щодо видачі посвідчень здійснюється Нацсоцслужбою у порядку, визначеному Мінсоцполітики.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг протягом семи робочих днів з дати надходження заяви разом з відповідними документами у паперовій формі передає їх виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації, який уповноважений на розгляд та вирішення питання щодо видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

В той же час, як свідчать матеріали справи позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і такий статус позивача відповідачем не оспорений. Зазначений факт підтверджується відповідним посвідченням, видача якого не визнавалась необгрунтованою та безпідставною, вказане посвідчення є дійсним та відповідно до вимог чинного законодавства є документом, що підтверджує статус позивача, як особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак, з 12.09.2019 р., та з 09.12.2021 (повторне звернення) заяви позивача про видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) разом з доданими до неї документами знаходяться у Департаменті соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації. На розгляд уповноваженим органам не передані, та в місячний строк, як і станом на момент розгляду даної справи, не розглянуті без об`єктивних на це причин.

Отже, відповідачем з 2019 року до теперішнього часу не прийнято будь-якого рішення по суті порушеного позивачем питання, відтак з 2019 року відповідач вчиняє тривалу бездіяльність щодо розгляду заяви позивача про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1).

При цьому доводи представників відповідачів щодо тривалого часу надіслання запитів в різні державні органи, установи та організації для отримання інформації, яка б підтвердила можливість надання позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, суд оцінює критично та вважає, що вказаними діями відповідач лише безпідставно затягував розгляд заяв позивача про видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1).

Пунктом 11 Порядку №551 від 11.07.2018 року визначено, що: посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Відповідачами не заперечується, що до заяв про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії позивачем надано вищезазначений необхідний документ - довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності 2 групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Крім того, суд наголошує, що згідно з інформаційною карткою адміністративної послуги, розміщеною на офіційному сайті Вінницької обласної державної адміністрації в розділі Департаменту соціальної та молодіжної політики, встановлено вичерпний перелік документів на видачу посвідчення, зокрема Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19_ році серії А (категорія 1):

1) заява (за зразком 1);

2)Копія паспорта (за наявності оригіналу);

3)Фото 3х4

4) Експертний висновок щодо встановлення причинного зв`язку хвороби, що призвела до інвалідності, з наслідками Чорнобильської катастрофи, з участю у ліквідації інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанням ядерних зарядів та здійсненням на них регламентних робіт (оригінал);

5)Копія довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС, з участю у ліквідації інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанням ядерних зарядів та здійсненням на них регламентних робіт (за наявності оригіналу);

6)Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підлягає заміні.

Матеріали справи свідчать та не заперечується відповідачами, що до заяв про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії позивачем всі вище перелічені документи були додані, крім фото 3х4.

Отже, позивачем надано усі документи, встановлені у вичерпному переліку відповідача для отримання посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19_ році серії А (категорія 1). При цьому, відсутність в додатках до заяви фото 3х4 не є суттєвим недоліком, який перешкоджає розгляду такої заяви. В той же час, відповідач не здійснив жодних дій щодо витребування вказаного документа ( фото ) у позивача з метою своєчасного розгляду спірного питання, а натомість вчинив ряд необґрунтованих дій, які призвели лише до тривалого затягування розгляду заяви позивача та неприйняття відповідного рішення по суті.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії відповідача щодо надіслання протягом тривалого часу запитів в різні державні органи, установи та організації для отримання інформації, яка б підтвердила можливість надання позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, вчинені не у відповідності до вимог чинного законодавства України, умов видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, тобто вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи вищевикладене, бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача по суті порушеного питання та прийняття відповідного рішення є протиправною.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки вказане процесуальне питання вирішувалось судом на стадії прийняття судом рішення про відкриття провадження у справі.

Так, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем надано письмові пояснення та відповідні докази на підтвердження викладених доводів, з яких судом встановлено, що протягом тривалого часу позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання спору, шляхом подання скарг на бездіяльність відповідачів стосовно не розгляду його заяв про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, які по суті розглянуті так і не були.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про видачу посвідчення І категорії ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати вказане посвідчення, а також посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, то суд зазначає таке.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Як встановлено судом, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і цей факт підтверджується відповідним посвідченням, видача якого не визнавалась безпідставною, вказане посвідчення є дійсним та відповідно до вимог чинного законодавства є документом, що підтверджує статус позивача, як особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В даному ж випадку, враховуючи те, що відповідачем протиправно протягом тривалого часу не розглянуто заяву позивача про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, а тому належним способом для відновлення порушених прав та інтересів позивача буде зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача та видати позивачу посвідчення ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, І категорії, оскільки, на думку суду, такий спосіб захисту порушеного права позивача, буде ефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, суд зазначає таке.

Судом з матеріалів позовної заяви, а також наданих відповідачами доказів, не встановлено факту звернення позивача до відповідача із заявою про видачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

При цьому, зміст заяв від 12.09.2019 р. та з 09.12.2021 (повторне звернення) та доданих до них документів свідчать саме про звернення позивача щодо видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Категорія 1).

Враховуючи зазначене, жодної бездіяльності щодо видачі позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідачі не вчиняли.

При цьому, відповідно до положень КАС України судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Отже, враховуючи, що судом не встановлено порушення прав позивача щодо видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, як необгрунтованих та передчасних.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 177945,90 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Приписами частин 1, 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При цьому, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що починаючи з травня 2019 року (дата первинного звернення до відповідача із заявою про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії), йому, як особі з інвалідністю 2 групи, тривала бездіяльність (протягом трьох років) відповідача щодо не розгляду його заяви про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) спричиняє неймовірні душевні страждання, враховуючи, що в свій час, він віддав державі все, що у нього є, а саме здоров`я, безтурботне майбутнє, ризикував здоров`ям своїх дітей та наступних поколінь, і тому позивач вважає що не заслуговує на таке байдуже, принизливе відношення до себе.

Необхідність постійно навідуватись до відповідача з метою примушування його до виконання своїх обов`язків покладених на нього державою, приносить позивачу не тільки моральні страждання, а і нестерпний фізичний біль.

Щоразу позивач відчуває себе приниженим та таким, що здійснює жебрацтво, що значно впливає на його честь та гідність.

Враховуючи зазначене позивач вважає, що має повне право на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача, яку позивач розрахував виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час вчинення бездіяльності відповідача, за кожен день прострочення виконання ним своїх зобов`язань за період з 12.09.2019 по 01.06.2022 та просить стягнути її в сумі 177945,90 грн.

Суд зауважує, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, у силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування в діяльності державного органу та додаткові душевні страждання, викликані не розглядом відповідачем його повторних заяв та скарг.

Відтак, суд доходить висновку, що внаслідок тривалої протиправної бездіяльності відповідача (протягом більше трьох років) щодо розгляду заяви позивача про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії позивачу заподіяно моральну шкоду.

Такий висновок суд робить також виходячи з того, що позивач є особою з інвалідністю, постраждалим внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виконуючи обов`язок перед державою позивач ризикував власним життям та здоров`ям, та, відповідно, заслуговує на повагу до своєї особи з боки органів державної влади і має право на отримання соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством.

При цьому щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

На думку суду, наведені позивачем обставини свідчать про спричинення йому душевних страждань, переживання, стресу та відчуття приниження, тобто заподіяння моральної шкоди.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 177945,90 грн.

Проте, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 10000 грн.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, адже від його сплати позивача звільнено в силу Закону України Про судовий збір від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницької обласної державної адміністрації в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19_ році» серії А (категорія 1).

Зобов`язати Вінницьку обласну державну адміністрацію в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19_ році» серії А (категорія 1).

Зобов`язати Вінницьку обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19_ році» серії А (категорія 1).

Стягнути з Вінницької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн (десять тисяч гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач 1: Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, );

Відповідач 2: Вінницька обласна державна адміністрація в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна