Справа № 260/4067/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відкриття провадження в адміністративній справі

24 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/4067/23

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Іванчулинець Д.В., вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, Київська область, 03048, ), Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (вул. О.Кошового, буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення під час проходження публічної служби, -

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Радь Івана (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі відповідач 1), Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач 2), якою просить суд:

визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.02.2023 року за №103 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції».

Документ «позовна заява» сформований в підсистемі «Електронний суд» 19 травня 2023 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, ОСОБА_1 на підставі наказу ГУНП в Закарпатській області № 24 о/с від 07.11.2015 був прийнятий на службу в поліцію. Наказом Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції від 04.03.2022 № 573 о/с звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 (0005539), інспектора взводу №2 роти №2 (з обслуговуванням м. Ужгорода) батальйону з 05.03.2022 року. 03 серпня 2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом постановлено рішення у справі за №260/1433/22, відповідно до якого позов ОСОБА_1 задоволено, оскаржуваний наказ визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на займаній до звільнення посаді. Рішення в частині поновлення підлягало до негайного виконання. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року зазначене рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі №260/1433/22 залишено без змін. На виконання вищевказаних рішень, Наказом від 23.08.2022 року за №1076о/с було скасовано наказ ДПП від 04.03.2022 року за №573о/с та поновлено позивача на попередньо займаній посаді. З огляну на перебування позивача в період проходження судових спорів про поновлення, на службі в лавах Збройних Сил України, позивач був допущений до виконання службових обов`язків за займаною ним посадою тільки з 05 грудня 2022 року згідно наказу №1525о/с від 08 грудня 2022 року. В подальшому при проходженні служби в Управлінні патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції позивач перебуваючи на лікарняному, забезпечив через свого законного представника подачу рапорту на звільнення за власним бажанням, який отриманий відповідачем 1 01.03.2023 року. За наслідком, представнику позивача було видано документи про його звільнення, в тому числі матеріали особової справи, трудову книжку та військовий квиток. Ознайомившись з даними документами позивачу стало відомо про його звільнення з інших підстав. Так, згідно супровідного листа від 06.03.2023 року за №6152/41/15/01-2023 позивачу було повідомлено про розгляд його рапорту на звільнення та про звільнення 06.03.2023 року на підставі наказу за №233 о/с.

Згідно зазначеного наказу за №233о/с від 06.03.2023 року, позивача звільнено у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», яка передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підставою для прийняття відповідного наказу став інший наказ Департаменту патрульної поліції від 20.02.2023 року за №103, оригінал якого знаходиться у відповідача 1 про суть та підстави винесення якого позивач не знав, бо перебував на лікарняному.

В межах справи №260/1599/23, що розглядається Закарпатським окружним адміністративним судом, де предметом розгляду є визнання протиправним та скасування наказу за №233о/с від 06.03.2023 року та поновлення позивача на роботі, відповідачем надано Наказ ДПП від 17.01.2023 року за №124 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків», Наказ ДПП від 20.02.2023 року за №103 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції».

Про наявність першого наказу ДПП від 17.01.2023 року за №124 позивач знав, а от про Наказ ДПП від 20.02.2023 року за №103 йому стало відомо тільки з відзиву на позовну заяву (отримане позивачем 26.04.2023р.) та відповіді на адвокатські запити представника позивача (отримане представником позивача 26.04.2023р.).

З аналізу Наказу ДПП від 20.02.2023 року за №103 випливає, що саме за наслідком його складання і було застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення та затверджено результати службового розслідування.

Позивач не погоджується з наказом ДПП від 20.02.2023 року за №103, вважає його протиправним та таким, що підлягає до скасування, з огляду на що і подав дана позовна заява.

Разом з тим, 24 травня 2023 року (документ сформовано в підсистемі «Електронний суд» 23 травня 2023 року) представником позивача подано заяву про поновлення процесуального строку щодо звернення до суду. Клопотання обґрунтовано тим, що позивач та його представник отримали матеріали дисциплінарного розстеження по відношенню до позивача тільки 26 квітня 2023 року, що підтверджується матеріалами справи, а звернення з позовом до суду відбулось 19 травня 2023 року, тобто в межах місячного строку.

Однак, як стало наразі відомо позивачу, відповідно до частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (зі змінами і доповненнями), поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

З метою забезпечення позивачу доступу до правосуддя, останній у заяві про поновлення процесуального строку просив суд прийняти дане клопотання та поновити в разі пропущення строк звернення до суду.

Позивач просив суд врахувати, що неотримання стороною позивача, чи факт відсутності у сторони позивача матеріалів дисциплінарного провадження та результатів застосування дисциплінарного стягнення (наказ №103 від 30.02.2023 року та інші документи) не були надані позивачу у встановлені строки та порядок, його не було належним чином ознайомлено з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, як цього передбачає навіть Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а пропозиції про надання пояснень та повідомлення про проведення такого дисциплінарного провадження направлялись свідомо відповідачем на іншу адресу, за якою позивач не проживає та не зареєстрований ( АДРЕСА_2 ), що і зумовило настання саме таких наслідків.

Окрім вищезазначеного, просив врахувати відрядження позивача за межі території України в травні місяці 2023 року, що також унеможливлювали дотримання строку, що визначений саме Дисциплінарним статутом Національної поліції України, та є додатковими поважними причинами пропуску саме цього 15-ти денного строку.

На підтвердження вищевказаних фактів надав відповідні докази.

Відтак, щодо клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку, а саме строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України встановлено строк звернення до адміністративного суду.

Так, у відповідності до вимог частини першої та другої вищевказаної статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Статтею 123 КАС України передбачені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, зокрема вищевказаною статтею КАС України встановлено наступне: у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Верховною Радою України 15 березня 2018 року прийнято Закон України № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Так, у відповідності до преамбули вищевказаного Закону встановлено, що цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

У відповідності до Розділ V Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» передбачено особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану.

Статтею 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» встановлено порядок оскарження дисциплінарного стягнення, застосованого у період дії воєнного стану.

Так, частиною четвертою статті 31 вищезазначеного Закону передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про поновлення процесуального строку, позивача не було ознайомлено з матеріалами службового розслідування, ба більше про існування оскаржуваного наказу позивачеві стало відомо в ході розгляду адміністративної справи № 260/1599/23, а саме при отриманні відзиву на позовну заяву (26.04.2023р.).

Відтак, статтею 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» встановлений спеціальний строк на звернення до суду.

П`ятнадцятиденний строк оскарження наказу про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції установлений нормою матеріального права абзацом другим частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 580/3469/19 зроблено правовий висновок з питання застосування строку звернення до суду, встановленого нормою процесуального права, який відрізняється від такого строку, встановленого нормою матеріального права, який полягає у наступному.

Критерієм для виокремлення правових систем з переважанням юридичного процесу є пріоритетність у правовому регулюванні процесуальних правил, які передують появі норм матеріального права. Можна допускати відступ від правила застосування тієї норми, яка закріплена у відповідній галузі, і обирати норму іншого акта у випадках, коли вона покращує правове положення суб`єктів.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип "dubio pro tributario"(пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

ЄСПЛ у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France") зазначив, що право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (заява № 23805/94, параграф 36). У справі "Зубак проти Хорватії" ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції втілює "право на суд", за яким право на доступ до суду (тобто право ініціювати провадження у національних судах) становить лише один з його аспектів. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (зокрема, рішення від 4 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France), параграф 36; від 28 лютого 2008 року у справі "Церква села Сосулівка проти України", заява №37878/02, параграф 50).

Відповідно до міжнародного та європейського права з прав людини поняття доступу до правосуддя зобов`язує держави гарантувати право кожної особи на звернення до суду (за певних обставин, до альтернативного органу вирішення спорів), з метою отримання юридичного захисту, у разі якщо права особи були порушені.

Таким чином, це також право, яке допомагає особі домогтися реалізації своїх прав. Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Суворе застосування строку без урахування конкретних обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

У кожному випадку прийняття національними судами рішення про поновлення строків на звернення до суду відповідно до практики ЄСПЛ суд має перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (справ «Пономарьов проти України»), а також, чи є обмеження права особи на доступ до суду пропорційним (справа «Мельник проти України»).

Отже, згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися, як особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду та наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду.

Враховуючи вищезазначені обставини, представник позивача просив суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними. Відтак, просить поновити строк звернення до суду.

Згідно частини першої статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приймаючи до уваги обставини спору, що виник між сторонами, враховуючи обґрунтування представника позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суддя вважає, що в даному випадку існували такі обставини, які можна визнати поважними, а також з метою забезпечення визначеного Конституцією України та ст. 5 КАС України права позивача на судовий захист, клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Зазначена позовна заява подана з додержанням вимог статей 160, 161 КАС України. Відсутні підстави, визначені статтями 169-170 КАС України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі. Тому позовну заяву слід прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі.

Згідно частини першої ст. 12 КАС України у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Частиною третьою статті 12 КАС України передбачено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною третьою статті 257 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що дану адміністративну справу слід розглядати у порядку загального позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 171, 248 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду, визнавши причини пропуску строку звернення до суду поважними.

2. Відкрити загальне позовне провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, Київська область, 03048, ), Управління патрульної поліції в Закарпатській області (вул. О.Кошового, буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення під час проходження публічної служби.

3. Призначити підготовче судове засідання на 14 червня 2023 року на 13:30 год. (засідання відбудеться за адресою: 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 30).

4. Витребувати від відповідача оригінал чи належним чином завірені копії наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.02.2023 року за №103 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції» та матеріали службового рослідування відносно ОСОБА_1 .

Витребувані докази надати суду в строк до 12 червня 2023 року.

5. Встановити відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали. Відзив подається до суду разом із документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Повідомити відповідачів, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

6. Запропонувати позивачу надати відповідь на відзив протягом семи днів з дня отримання відзиву на позовну заяву разом із документами, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

7. Запропонувати відповідачу надати протягом семи днів з дня отримання відповіді на відзив заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення подаються до суду разом із документами, що підтверджують їх надіслання (надання) і доданих до них доказів іншим учасникам справи.

8. Повідомити відповідача суб`єкта владних повноважень про наявність в суді матеріалів, які, відповідно до п. 12 ч. 9 ст. 171 КАС України, підлягають врученню суб`єкту владних повноважень як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді.

9. Явку представників сторін в судове засідання визнати обов`язковою.

10. Справу буде розглянуто суддею Іванчулинцем Д.В. одноособово.

З інформацією по справі учасники можуть ознайомитися за веб-адресою: http://adm.zk.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади.

Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

СуддяД.В. Іванчулинець