Справа № 420/27419/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/27419/21

Головуючий І інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 14.11.2022р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду її заяви від 12.08.2021р. про нарахування та виплату їй грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення та у зв`язку із не проведенням нарахування та виплати грошової допомоги;

- зобов`язати відповідача розглянути її заяву від 12.08.2021р. про нарахування та виплату їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення;

- зобов`язати відповідача виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в серпні 2021р. звернулася до структурного підрозділу ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком та виплати їй грошової допомоги, на яку остання має право згідно з п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 вказаного Закону, як працівнику освіти. Разом із тим, грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення позивачу не призначено та не виплачено. За твердженням позивача, їй не було призначено зазначену допомогу у зв`язку із незарахуванням до її спеціального стажу роботи періодів її роботи в дитячому садочку на посаді вихователя в Колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, а саме з 03.07.1980р. по 31.12.1980р., з 01.01.1981р. по 31.12.1982р. та з 01.01.1983р. по 12.08.1983р.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Зокрема, апелянт зазначив, що з 03.08.2021р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, заява позивача від 12.08.2021р. про призначення їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, подана разом із документами про призначення пенсії, була передана для розгляду до ГУ ПФУ у Вінницькій області, та саме зазначеним суб`єктом владних повноважень зазначена заява розглядалась. Відомостей стосовно фактичного розгляду такої заяви у ГУ ПФУ в Одеській області немає.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2022р. залучено до участі у справі №420/27419/21 в якості співвідповідача - ГУ ПФУ у Вінницькій області.

08.07.2022р. від ГУ ПФУ у Вінницькій області до суду попередньої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в інтегрованій комплексній інформаційній системі ПФУ (в підсистемі «Призначення та виплати пенсій на базі електронної пенсійної справи») міститься інформація, що заява ОСОБА_1 від 12.08.2021р. за принципом екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ в Хмельницькій області. Рішення, що прийняте ГУ ПФУ в Хмельницькій області, надалі було перевірено головним спеціалістом ГУ ПФУ в Одеській області. З огляду на зазначене, ГУ ПФУ у Вінницькій області не може бути відповідачем в даній адміністративній справі.

Ухвалою суду першої інстанції від 10.08.2022р. замінено відповідача - ГУ ПФУ у Вінницькій області на ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Представник ГУ ПФУ в Хмельницькій області також надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому наголосив на тому, що підстав для призначення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій немає.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком. Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення у відповідності до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання позову у розмірі 908 грн. Повернуто ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання адміністративного позову у справі №420/27419/21.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФУ в Хмельницькій області 14.12.2022р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2022р. та прийняти нове, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29.12.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2023р. та 16.01.2023р. відповідачу продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Хмельницькій області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

09.03.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

12.08.2021р. позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до структурного підрозділу ГУ ПФУ в Одеській області із заявами про призначення їй пенсії за віком, а також призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

19.08.2021р. рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області №72 позивачу призначено пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.08.2021р.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 становить - 40 років 5 місяці 21 день.

Разом із тим, ОСОБА_1 не було призначено допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, у зв`язку із незарахуванням до її спеціального стажу роботи періодів її роботи в дитячому садочку на посаді вихователя в Колгоспі Ім. ХХІІ з`їзду КПРС Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, а саме періодів з 03.07.1980р. по 31.12.1980р., з 01.01.1981р. по 31.12.1982р., а також з 01.01.1983р. по 12.08.1983р.

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, неправомірності спірної бездіяльності відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються та не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регламентовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 3 ст.4 цього Закону передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

За приписами п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Судова колегія звертає увагу, що невиплата грошової допомоги позивачу зумовлена тим, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області було не зараховано до стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги, періодів її роботи в дитячому садочку на посаді вихователя в Колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, а саме періодів з 03.07.1980р. по 31.12.1980р., з 01.01.1981р. по 31.12.1982р., а також з 01.01.1983р. по 12.08.1983р., оскільки, на думку відповідача, колгоспи не є державною формою власності, а тому підстав для зарахування до стажу роботи, що надає їй право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, періодів роботи у колгоспних дитячих садках немає.

Пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Умови ж обчислення страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, та механізм її виплати, врегульовані «Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191).

Абзацом 2 п.2 вказаного Порядку передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою КМУ від 04.11.1993р. №909).

Як передбачено у п.5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011р. призначається пенсія за віком у відповідності до Закону №1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі ст.ст.27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення (п.6 Порядку №1191).

Відповідно до п.7 цього ж Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами ПФУ одноразово у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних (визначених законодавством) посадах й виходу на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

До того ж, аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019р. у справі №462/5636/16-а та від 19.03.2019р. у справі №466/5637/17.

Надаючи оцінку доводам ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо відсутності у ОСОБА_1 такої обов`язкової умови, як наявність необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законом посадах, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, норми якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки та відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або ж за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій чи їх правонаступників. Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція з цих питань викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Так, як вже було встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується архівною довідкою Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 03.06.2021р. №223/01-22 та №223/01-28, у спірний період з 03.07.1980р. по 31.12.1980р., з 01.01.1981р. по 31.12.1982р., а також з 01.01.1983р. по 12.08.1983р. позивач працювала в дитячому садочку на посаді вихователя в Колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Зазначений період роботи ОСОБА_1 також підтверджується записами трудової книжки колгоспника від 08.08.1983р. №1380.

Так, згідно зі ст.10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017р. №2145-VIII, невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, дошкільна освіта.

У силу вимог ст.5 Закону України «Про дошкільну освіту» від 11.07.2001р. №2628-III, систему дошкільної освіти становлять заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності; наукові і методичні установи; органи управління освітою; освіта та виховання в сім`ї.

До стажу роботи зараховується період роботи на відповідних посадах у відповідних закладах згідно із «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. за №909 із внесеними змінами).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, до вказаного Переліку, з-поміж інших, входять посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992р., що давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ст.ст.16,18 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 28.06.1974р. (що діяв на час роботи позивача у вказані періоди на посаді вихователя в Колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області), з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади. Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.

Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

Отже, в періоди роботи позивача з 03.07.1980р. по 12.08.1983р. фактично визнавалося дві форми власності: соціалістична та особиста.

Колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.

За правилами, встановленими ст.10 Конституції УРСР від 20.04.1978р., основу економічної системи України становила соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

У виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних і інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави (ст.11 Конституції УРСР).

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів звертає увагу на те, що в спірний період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, а тому цей період роботи позивача прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 31.01.2019р. у справі № 466/2943/17.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування означеного вище періоду роботи ОСОБА_1 в дитячому садочку на посаді вихователя в Колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області до педагогічного (спеціального) стажу позивача.

Враховуючи те, що стаж позивача за спеціальністю на посадах працівника освіти перевищував 30 років на моменту виходу на пенсію, то є законним та обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо задоволення позивних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити і виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно, підстави для скасування рішення суду попередньої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу, відсутні.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 26.05.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко