Справа № 755/4619/23
Суддя: Виниченко Л. М.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/4619/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Виниченко Л.М., розглянувши в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу № 755/4619/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 04.04.2023 в особі представника Кострюкова Д.В. через засоби поштового зв`язку звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із адміністративним позовом про скасування постанови інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Оцебрика Д.О. від 20.02.2023 серії ЕАС № 6573644 та закриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що копію постанови позивачем було отримано лише 27.03.2023.

Вказано, що 20.02.2023 близько 18 год. 30 хв., рухаючись по вул. Велика Васильківська у ОСОБА_1 різко закрутилася голова, почалася сильна мігрень. Задля уникнення аварійної ситуації ОСОБА_1 увімкнула аварійну світлову сигналізацію для того, щоб випити води та таблетку. Після цього до ОСОБА_1 підійшли працівники поліції, вона пояснила їм ситуацію та замість пропозиції допомогти вони тільки посміялися з неї та сказали показати водійське посвідчення і документи на автомобіль. В подальшому поліцейські пішли до свого автомобіля, натомість ОСОБА_1 продовжила рух далі. Через деякий час було виявлено наявність штрафу.

Постанову про накладення адміністративного стягнення позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки при її складенні та розгляді справи було допущено грубі порушення закону, що полягають у розгляді справи за відсутності позивача. Права та обов`язки позивача роз`яснені не були, не було досліджено жодних обставин справи, не було надано відповідних доказів та не вручено постанову.

Вказано, що позивач правил дорожнього руху не порушувала, оскільки діяла у ситуації крайньої необхідності та навпаки зробила всі дії задля уникнення аварійної ситуації та дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 35-36).

12 травня 2023 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог та правомірність винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно положень ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Судом встановлено, що 20.02.2023 інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції Оцебрик Д.О. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6573644, у якій зазначено, що 20.02.2023 о 18 год. 34 хв. в м. Києві по вул. Велика Васильківська, 53/3, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 здійснила зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушила п. 17.1 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с. 28-28 зв.).

Вказаною постановою на позивача ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції Оцебриком Д.О., який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач просить скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Оцебрика Д.О. серії ЕАС № 6573644 від 20.02.2023 у зв`язку із тим, що оскаржувана постанова винесена без достатніх на те підстав, оскільки зупинка транспортного засобу була здійснена у стані крайньої необхідності через різке погіршення самопочуття викликаного головокружінням. Також підставою для скасування спірної постанови позивач посилається на порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи наявний між сторонами спір щодо законності спірної постанови за наведених позивачем обставин, що зумовили зупинку транспортного засобу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно норми ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ст. 17 КУпАП визначає, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності

Відповідно до положень ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Тож, саме посилання особи, стосовно якого здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 по справі № 283/2460/16-а зазначив, що статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, при прийнятті рішення у справі суд повинен надати оцінку доказам, які містять інформацію щодо предмету доказування, встановити на підставі таких доказів наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливою умовою під час розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, позивачем не надано суду жодних доказів того, що на час зупинки транспортного засобу та на час винесення відповідачем спірної постанови позивач перебувала у стані який унеможливлював безпечне керування транспортного засобу та про такі докази не заявлено. Більш того, позивач, вважаючи що має погане самопочуття та здійснивши зупинку керованого нею автомобіля у забороненому місці, не зверталася за медичною допомогою.

Стосовно посилань позивача на те, що притягнення її до відповідальності є незаконним та необґрунтованим з огляду на порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Способи захисту порушених прав, свобод або законних інтересів завданих рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень визначені нормою ст. 5 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позовних вимог про визнання протиправними дій інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Оцебрика Д.О. щодо винесення спірної постанови з порушеннями процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, визначеної п. 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі позивачем не заявлено.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 9 КАС України).

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування спірної постанови з наведених позивачем обґрунтувань.

Позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судом не вирішуються у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову про скасування спірної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 17, 18, 122, 222, 251, 268, 276, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 1, 2, 8-10, 77, 139, 241-246, 250, 268, 269, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний .

Рішення суду складене 26 травня 2023 року.

Суддя