Справа № 580/3590/22
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року справа № 580/3590/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастирищенського районного суду Черкаської області, третя особа суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Ігор Нейло, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Монастирищенського районного суду Черкаської області, (далі відповідач), третя особа суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Ігор Нейло (далі третя особа), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо передачі для розгляду та надання відповіді на інформаційний запит від 11.08.2022 судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейлу І.М.;

- визнати протиправними дії Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо надання відповіді від 12.08.2022 №1.21/27/2022 за підписом неповноважною особою - керівника апарату О.Домачук;

- зобов`язати Монастирищенський районний суд Черкаської області розглянути інформаційний запит від 11.08.2022 у відповідності до Закону України Про публічну інформацію та надати відповідь за підписом уповноваженої особи;

- стягнути з Монастирищенського районного суду Черкаської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що його інформаційний запит від 11.08.2022 був розглянутий неуповноваженою особою - керівником апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області О.Домачук. Також позивачем вказано, що на його інформаційний запит не було надано інформацію про те, хто з працівників суду вніс до АСДС ухвалу суду від 28.06.2022 за відсутності підпису судді та протиправно його передано для розгляду та надання відповіді судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейлу І.М.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гараня С.М. від 30.08.2022

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гараня С.М. від 13.10.2022 закрито провадження у справі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022 касовано ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 про закриття провадження, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За результатами проведення повторного автоматичного розподілу справа призначена судді Гайдаш В.А., тому ухвалою судді від 19.12.2022 прийнято до свого провадження матеріали адміністративної справи №580/3590/22.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 позов залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023 скасовано ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2023, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За результатами проведення автоматичного розподілу справа призначена раніше визначеному складу суду - судді Гайдаш В.А. та постановлено ухвалу суду від 27.03.2023 про продовження розгляду справи.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що за результатами розгляду інформаційного запиту позивача від 11.08.2022, керівником апарату суду надана відповідь листом від 12.08.2022 №1.21/27/2022 про те, що справа №705/1423/22 станом на 12.08.2022 перебуває на розгляді у судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло І.М., тому запит позивача передано судді, у провадженні якого перебуває справа. Відповідачем вказано, що згідно п. 6 розділу II, п. 1 розділу VI Положення про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Монастирищенському районному суді Черкаської області, затвердженому наказом в.о. голови суду від 17.01.2022 №6/О, відповідь на запит надається за підписом керівника апарату (або особи яка його замінює), який контролює та є відповідальним за повноту та достовірність наданої інформації, є відповідальним за організацію опрацювання запитів на публічну інформацію та за надання відомостей за запитами на публічну інформацію. Враховуючи викладене, відповідь на інформаційний запит про передачу запиту позивача судді, у провадженні якого перебуває цивільна справа 705/1423/22, підписана повноважною особою - керівником апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області. Оскільки, у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. Тому відповідач вважає, що керівник апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області правомірно передав для розгляду та надання відповіді на інформаційний запит позивача від 11.08.2022 судді Нейло І.М. у провадженні якого перебуває справа. Крім того, відповідачем зазначено, що 12.08.2022 суддею Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло І.М. надана відповідь ОСОБА_2 , як представнику позивача, про те, що ст. 49 ЦПК України встановлює процесуальні права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, серед яких не передбачено право позивача або його представника отримувати пояснення суду щодо процедури та дій які було вчинено судом в рамках провадження цивільної справи. На підставі вищевикладених обставин відповідач вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 11.08.2022 ОСОБА_2 , як представниця ОСОБА_1 , звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської області з інформаційним запитом про те, хто з працівників суду вніс до АСДС ухвалу суду від 28.06.2022 за відсутності підпису судді.

За результатами розгляду інформаційного запиту позивача від 11.08.2022, керівником апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області Оксаною Домачук надана відповідь листом від 12.08.2022 №1.21/27/2022 про те, що справа №705/1423/22 станом на 12.08.2022 перебуває на розгляді у судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло І.М., тому запит позивача передано судді, у провадженні якого перебуває справа.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача щодо надання їй відповіді за підписом керівника апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області та щодо передачі для розгляду та надання відповіді його запиту судді Нейлу І.М., звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

У абзаці 3 підпункту 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційним Судом України вказано, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац 2 п. 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 №5-р(I)/2019).

У Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 №1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац 7 п. 2.2 мотивувальної частини Рішення від 22.01.2020 №1-р(I)/2020).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-XII від 02.10.1992 інформація є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону №2657-XII встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Згідно з пункту 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею 20 Закону N 2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, строк для надання розпорядником інформації відповіді на запит становить 5 робочих днів.

Згідно з частини 4 статті 20 Закону N 2939-VI, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судом із матеріалів даної адміністративної справи, 11.08.2022 ОСОБА_2 , як представниця ОСОБА_1 , звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської області з інформаційним запитом про те, хто з працівників суду вніс до АСДС ухвалу суду від 28.06.2022 за відсутності підпису судді.

Частиною 1 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) встановлено, що організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

У відповідності до частини 2 статті 155 Закон №1402- VIII Положення про апарат суду розробляється на підставі типового положення про апарат суду та затверджується зборами суддів відповідного суду. Тимчасове положення про апарат новоутвореного суду затверджується тимчасово виконуючим обов`язки керівника апарату цього суду. Типове положення про апарат суду затверджує Державна судова адміністрація України за погодженням із Вищою радою правосуддя.

Підпунктом 42 пункту 8 розділу II Типового положення про апарат суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 08 лютого 2019 року №131, відповідно до основних завдань, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», апарат суду організовує прийом громадян, забезпечує розгляд пропозицій, заяв і скарг, запитів відповідно до вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію».

Порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Монастирищенському районному суді Черкаської області передбачений відповідним Положенням, затвердженим наказом в.о. голови суду від 17 січня 2022 року №6/О (далі Положення №6/О).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Положення №6/О відповідальним за організацію опрацювання запитів на публічну інформацію та за надання відомостей за запитами на публічну інформацію є керівник апарату.

З аналізу вищезазначених норм права судом встановлено, що саме на керівника апарату суду покладено обов`язок про надання відповіді на запити, скарг, які надійшли на адресу суду.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 24 Закону №1402-VІІІ передбачено, що голова місцевого суду: контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 , як представницею ОСОБА_1 , направлявся «Інформаційний запит» від 11.08.2022 на адресу Монастирищенського районного суду Черкаської області, а не голові цього суду.

Таким чином, лист Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.08.2022 №1.21/27/2022 «Про надання інформації» підписаний уповноваженою особою, а саме - керівником апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області О.Домачук, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позову позивача в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо надання відповіді від 12.08.2022 №1.21/27/2022 за підписом неповноважною особою - керівника апарату О.Домачук.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Крім того, судом встановлено, що за результатами розгляду інформаційного запиту позивача від 11.08.2022, керівником апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області Оксаною Домачук надана відповідь листом від 12.08.2022 №1.21/27/2022 про те, що справа №705/1423/22 станом на 12.08.2022 перебуває на розгляду судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло І.М., тому запит позивача передано судді, у провадженні якого перебуває справа. 12.08.2022 суддею Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло І.М. надана відповідь ОСОБА_2 , як представнику позивача, про те, що ст. 49 ЦПК України встановлює процесуальні права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, серед яких не передбачено право позивача або його представника отримувати пояснення суду щодо процедури та дій які було вчинено судом в рамках провадження цивільної справи.

Разом з цим, суд звертає увагу, що інформаційний запит ОСОБА_2 , як представниці ОСОБА_1 , не стосувався обставин вчинення (ухвалення, постановлення) суддею Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло І.М. процесуальних дій/рішень у межах розгляду суддею цивільної справи №705/1423/22, а стосувався надання інформації про те, хто саме з працівників суду вніс до АСДС ухвалу суду від 28.06.2022 за відсутності підпису судді, тобто діяльності працівників апарату суду щодо внесення відомостей до автоматизованої системи діловодства суду.

Таким чином, суд зауважує, що Монастирищенський районний суд Черкаської області розглядаючи інформаційний запит від 11.08.2022 ОСОБА_2 , як представниці ОСОБА_1 , протиправно листом від 12.08.2022 №1.21/27/2022 не надано їй відповідь на запит по суті поставленого питання, а безпідставно передано судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло І.М., у провадженні якого перебуває справа №705/1423/22.

На підставі вищевикладених обставин суд дійшов висновку зобов`язати Монастирищенський районний суд Черкаської області повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_2 , як представниці ОСОБА_1 , від 11.08.2022 та надати їй повну і всебічну запитувану інформацію.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у сумі 10000 грн., то суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на факт протиправної поведінки відповідача щодо порушення його прав на отримання запитуваної інформації, що викликає у нього стан постійної тривоги, занепокоєння, розчарування в судовому органі, відчуття несправедливості, психічне напруження, однак позивачем не доведено, у чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, оскільки сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, ураховуючи положення статей 72- 74, 77- 78 КАС України, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Будь-яких допустимих та належних доказів того, що протиправна бездіяльність відповідача вплинула на стан здоров`я позивача та зумовила фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано. А самого лише посилання на наявність моральних страждань та причинний зв`язок із оскаржуваними розпорядженнями відповідача недостатньо для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо передачі для розгляду та надання відповіді на інформаційний запит від 11.08.2022 ОСОБА_2 , як представниці ОСОБА_1 , судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейлу І.М.

Зобов`язати Монастирищенський районний суд Черкаської області повторно розглянути інформаційний запит від 11.08.2022 ОСОБА_2 , як представниці ОСОБА_1 , та надати їй повну і всебічну запитувану інформацію.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ