Справа № 400/973/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 р. № 400/973/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання протиправним наказу в частині; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправним наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати розслідування» в частині, що стосується позивача;

зобов`язання відповідача скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати розслідування» в частині, що стосується позивача;

зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення позивача, позбавлених на підставі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати розслідування».

Підставою позову позивач зазначає те, що наказ відповідача «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується позивача, прийнятий за результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення ним військової частини (дезертирства), яке проведено з порушенням установленого законодавством порядку, а саме:

службове розслідування проведено прямим начальником позивача, який відповідає за належний морально-психологічний стан підлеглого особового складу в підрозділі, у той час, коли причиною відповідного правопорушення став якраз низький морально-психологічний стан особового складу;

під час службового розслідування не з`ясовано в повній мірі обставини, які мають істотне значення, зокрема те, що 10.09.2022 позивач прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ;

службове розслідування фактично ґрунтується на двох поясненнях: військовослужбовця, який проводив розслідування (що має пряму зацікавленість у результатах розслідування) відібрані у самого себе, а також іншого військовослужбовця, який не проходив військової служби в одному підрозділі з позивачем;

в акті службового розслідування не зазначено в чому полягає порушення позивачем норм законодавства з питань проходження військової служби, причинного зв`язку між дією та подією, що трапилась.

У відзиві на адміністративний позов від 01.05.2023 № 642/2596 відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Відзив аргументовано тим, що:

матеріалами службового розслідування підтверджується факт самовільного залишення позивачем позицій підрозділу в Донецькій області;

пункт постійної дислокації відповідача відсутній за офіційною адресою, а весь її особовий склад знаходиться в районі ведення бойових дій, про що позивачу було достеменно відомо;

відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заборонено проводити службове розслідування підлеглим особами військовослужбовця, відносно якого таке розслідування проводиться, а також співучасниками та зацікавленими особами; у даному випадку військовослужбовець, який проводив службове розслідування, не може вважатися зацікавленою особою;

за результатами проведеного службового розслідування встановлено порушення позивачем вимог статей 11, 12, 16, 123, 124, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок чого його було притягнено до дисциплінарної відповідальності.

13.02.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та про надання відповідачу десятиденного строку з дня вручення вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Миколаївського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/973/23, а також позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали (зокрема, зазначення у позовних вимогах дату й номер оскаржуваного наказу та суб`єкта владних повноважень, до якого звернута вимога щодо нарахування та виплати щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення позивача).

21.02.2023 від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 16.02.2023, у якій він просить визнати причини пропуску строку поважними, поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду та відкрити провадження у справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.02.2023:

визнано поважними підстави пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду;

позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи;

витребувано у відповідача ряд доказів.

12.05.2023 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов від 01.05.2023 № 642/2596, до якого ним було додано витребувані судом докази, за винятком копії наказа командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2022, відповідно до якого позивача слід вважати таким, що здійснив дезертирство, та призупинено йому виплата грошового забезпечення з 08.09.2022. Про причини ненадання вказаного доказу відповідач суд не повідомив.

Позивач правом на подання до суду відповіді на відзив не скористався.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є військовослужбовцем рядового складу з військової служби за контрактом, термін перебування на останній посаді з 24.09.2021 по 09.09.2022.

09.09.2022 командир батальйону, де проходив військову службу позивач, подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби (дезертирство) 09.09.2022 військовослужбовцями, зокрема і позивачем.

На підставі вказаного рапорта командир військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 № 2158 «Про призначення проведення службового розслідування», відповідно до пункту 1 якого наказано провести службове розслідування стосовно відповідних військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . Проведення службового розслідування доручено заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення, в якому проходив службу позивач.

За результатами службового розслідування заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення, якому було доручено його проведення, підготовлено і надано 17.09.2022 командиру військової частини НОМЕР_1 Акт службового розслідування (далі Акт службового розслідування).

Актом службового розслідування встановлено, що 09.09.2022 під час перевірки складу підрозділу, де проходив службу позивач, заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення було виявлено факт самовільного залишення району зосередження військовослужбовцями відповідного підрозділу, зокрема і позивачем.

В Акті службового розслідування також зазначено, що заходи розшуку військовослужбовців результату не дали, відсутні на службі по теперішній час, телефони не відповідають. За день до цього даний особовий склад відмовився від виконання бойового завдання та убув до району зосередження підрозділу.

За результатами вищезазначеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ від 20.09.2022 № 1086 «Про результати проведення службового розслідування» (далі Наказ № 1086), відповідно до пункту 1 якого за порушення статей 11, 12, 16, 123, 124, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наказано по поверненню притягнути до дисциплінарної відповідності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивача.

Згідно з пунктами 6 і 7 Наказа № 1086 позивача позбавлено в повному обсязі відповідно премії та додаткової винагороди за вересень 2022 року.

Вважаючи Наказ № 1086 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройний Сил України, накази командирів.

Абзацом другим статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такого обов`язку як свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до абзацу першого статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з частиною першою статті 127 Статуту внутрішньої служби солдат (матрос) (далі солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Відповідно до абзаців восьмого і сімнадцятого частини першої статті 128 Статуту внутрішньої служби солдат зобов`язаний додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, а також у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок № 608).

Отже, військовослужбовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності при наявності в його діях складу дисциплінарного проступку за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Абзацом першим пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 12 розділу ІІІ Порядку № 608).

Відтак службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Суд встановив, що службове розслідування стосовно позивача було проведено на підставі наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 № 2158 «Про призначення проведення службового розслідування» заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення, в якому проходив службу позивач.

Зазначений заступник командира батальйону не був і не міг бути співучасником дій щодо залишення 09.09.2022 військовослужбовцями місця служби, оскільки в цей час він перебував в іншому місці дислокації.

Отже, призначення службового розслідування заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення, в якому проходив службу позивач, відповідає вимогам Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

При цьому суд відхилив твердження позивача про те, заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення не мав права проводити це службове розслідування у зв`язку з тим, що причиною правопорушення став низький морально-психологічний стан його підлеглих, оскільки предметом службового розслідування був факт самовільного залишення місця служби, а не морально-психологічний стан особового складу батальйону в цілому.

Навпаки, згідно з абзацом сьомим статті 108 Статуту внутрішньої служби заступник командира батальйону (корабля 3 рангу) з морально-психологічного забезпечення зобов`язаний вживати конкретних заходів для зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, згуртування військових колективів.

Дисциплінарним статутом не передбачено такого обмеження щодо неможливості проведення службового розслідування заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення стосовно підлеглих йому військовослужбовців.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно з частиною третьою статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Тобто службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Суд встановив, що:

факт залишення позивачем місця служби, на підставі якого призначено службове розслідування, відбувся 09.09.2022;

службове розслідування, за результатами якого прийнято оскаржуваний наказ, призначено відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 № 2158, а Акт службового розслідування поданий командиру військової частини 17.09.2022.

Отже, відповідач дотримався строків проведення службового розслідування, оскільки воно було проведено протягом восьми днів з дня, коли командирові військової частини НОМЕР_1 стало відомо про вчинене правопорушення.

Щодо твердження позивача про те, що службове розслідування фактично ґрунтується на двох поясненнях: військовослужбовця, який проводив розслідування (що має пряму зацікавленість у результатах розслідування) відібрані у самого себе, а також іншого військовослужбовця, який не проходив військової служби в одному підрозділі з позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, мають право:

запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;

ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України;

проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням.

З наведеного слідує, що особа, яка проводить службове розслідування, сама визначає коло осіб, в яких необхідно отримати письмові пояснення, це є його дискреційними повноваженнями.

Поряд з цим, ні Дисциплінарним статутом, ні Порядком № 608 не встановлено обов`язкового взяття пояснень у безпосереднього командира (начальника) військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також заборони на взяття пояснень в осіб, які не проходили військову службу з особами, стосовно яких проводиться службове розслідування. Головною в цьому випадку є та обставина, чи володіє відповідна особа відомостями про подію (дію), яка слугувала підставою для призначення проведення службового розслідування.

Суд також встановив, що до Акта службового розслідування дійсно додано пояснення особи, яка проводила це ж розслідування. Проте, у цих поясненнях викладено зміст телефонної розмови цієї особи з тво командира роти, в якій проходив службу позивач, щодо факту залишення позиції відповідними військовослужбовцями.

Тобто у цьому поясненні особи, яка проводила розслідування, задокументувала зміст пояснення безпосереднього командира позивача. Крім цього, це пояснення свідчить про те, що безпосередній командир позивача був залучений до проведення службового розслідування.

При цьому суд врахував, що особа, яка проводила розслідування, і безпосередній керівник позивача тво командира роти у період проведення службового розслідування знаходились в різних населених пунктах Донецької області, відстань між якими на пряму становить більше ніж 60 кілометрів.

Відтак в умовах активних бойових дій, що відбувались у цей час на території Донецької області, та залучення військової частини НОМЕР_1 до безпосередньої їх участі, особа, яка проводила службове розслідування, була позбавлена можливості отримати письмові пояснення безпосередньо у тво командира роти, якому підпорядковувався позивач.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість твердження позивача про те, що пояснення, які додані до Акта службового розслідування, підтверджують відсутність всебічного, повного і обґрунтованого проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Так, згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023 і від 01.05.2023 № 254/2023 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб та з 20.05.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до статті 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (у редакції, чинній до 18.05.2023), військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Бойове чергування це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин. До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (частина перша і друга статті 332 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з абзацом четвертим частини другої статті 340 Статуту внутрішньої служби особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Відтак з дня введення в Україні воєнного стану (24.02.2022) усі військові частини залученні до виконання бойових завдань, а отже здійснюють бойове чергування, у тому числі відповідач.

Таким чином, військовослужбовцям відповідача заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Суд встановив, що згідно з Акта службового розслідування позивач залишив 09.09.2022 район зосередження його підрозділу на території Донецької області.

У позовній заяві позивач зазначив, що 10.09.2022 він прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , але йому було відмовлено в допуску на територію військового містечка.

Разом з тим, будь-яких відомостей про те, на підставі якого акта, вказівки, дозволу тощо він залишив місце розташування свого підрозділу у Донецькій області у позовній заяві позивач не вказав. Також він не зазначив про причини таких дій та про повідомлення про залишення розташування своїх прямих командирів.

Крім того, будь-яких доказів того, що 10.09.2022 він прибув до пункту постійної дислокації відповідача у м. Миколаєві позивач суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт умисного самовільного залишення позивачем 09.09.2022 місця несення бойового чергування, а також про наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконання позивачем обов`язків військової служби.

Відтак відповідач правомірно дійшов до висновку про неправомірність дій позивача щодо самовільного залишення місця несення військової служби, а отже порушення ним статей 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби і статті 4 Дисциплінарного статуту.

Що стосується позовних вимог про здійснення нарахування та виплати щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення позивача, позбавлених на підставі Наказа № 1086, то суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 746/32197 (далі Порядок № 260).

Згідно з абзацом дев`ятим пункту 15 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Вище суд встановив факт самовільного залишення позивачем місця служби 09.09.2022.

Тобто з 09.09.2022 відповідач зобов`язаний був призупинити виплату позивачу грошове забезпечення.

Відповідно до 6 і 7 Наказа № 1086 позивача позбавлено в повному обсязі відповідно премії та додаткової винагороди за вересень 2022 року.

Таким чином, позбавлення позивача премії та додаткової винагороди за період з 09 по 30 вересня 2022 року є правомірним.

Щодо позбавлення позивача премії та додаткової винагороди за період з 01 по 08 вересня 2022 року, то суд виходив з такого.

Згідно з абзацом другим пункту 5 розділу ХVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Оскільки 09.09.2022 позивач самовільно залишив місце служби, тобто не вийшов на службу без поважних причин, відповідач правомірно прийняв рішення щодо невиплати йому премії за вересень 2022 року місяць, у якому здійснено таке порушення.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправним пункту 6 Наказа № 1086 задоволенню не підлягають.

Що стосується позбавлення позивача додаткової винагороди, то на момент виникнення спірних правовідносин (вересень 2022 року) умови її виплати не були врегульовані наказом Міністерства оборони України.

Абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) (у редакції, чинній з 19.07.2022 до 29.09.2022 на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 21 Постанови № 168 (у редакції, чинній з 19.07.2022 до 29.09.2022) порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати цієї допомоги у Збройних Силах України було визначено наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який набрав чинності 31.01.2023.

Таким чином, на день виникнення спірних правовідносин Міністерством оборони України не було визначено порядок і умови виплати цієї допомоги.

У пункті 7 Наказа № 1086 підставою для припинення виплати позивача додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, зазначено пункт 9.4 телеграми Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29.

Натомість відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (частина третя статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»).

Отож порядок і умови виплати для військовослужбовців Збройних Сил України додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, повинні визначатися виключно наказом Міністерства оборони України, який підлягає державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Проте, телеграма Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 не є ані нормативним, ані нормативно-правовим актом, а отже не породжує прав і обов`язків у суб`єктів правовідносин, на яких вона спрямована. Вона носить лише роз`яснювальний і рекомендаційний характер. При нарахуванні зазначеної виплати відповідач зобов`язаний був застосовувати акти законодавства, а не телеграму Міністра оборони України.

Поряд з цим, Постанова № 168 (у редакції, чинній з 19.07.2022 до 29.09.2022) будь-яких обмежень у виплаті додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України не встановлювала.

Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 15 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу додаткову винагороду, яка є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, за період з 01 по 08 вересня 2022 року відповідно до пункту 1 Постанови № 168 пропорційно в розрахунку на місяць.

Тому суд прийшов до висновку, що пункт 7 Наказа № 1086 в частині позбавлення позивача додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, за період з 01 по 08 вересня 2022 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

З огляду на вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та про часткове задоволення позову, а саме в частині:

визнання протиправним та скасування пункту 7 Наказа № 1086 в частині позбавлення позивача додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, за період з 01 по 08 вересня 2022 року;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою № 168, за період з 01 по 08 вересня 2022 року.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнання протиправним та скасувати пункту 7 наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20.09.2022 № 1086 «Про результати проведення службового розслідування» в частині позбавлення ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 08 вересня 2022 року.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 08 вересня 2022 року.

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 25 травня 2023 року