Справа № 160/1995/23
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2023 року Справа № 160/1995/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що отримавши у спадок частку земельного паю, позивачка звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельного паю у власність. Відповідачем відмовлено з підстав відсутності графічних матеріалів, якими визначається місце розташування земельної ділянки за рахунок якої можливе відведення земельної ділянки в забезпечення сертифікату на право земельної частки (паю), а також з посиланням на те, що відсутні земельні ділянки за проектом землеустрою щодо відведення організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП «ПРОМІНЬ» на території Новолатівської сільської ради. Позивач не погодившись з відмовою звертається до суду, оскільки вважає, що дана відмова протиправно перешкоджає реалізації права власності позивачки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 р. провадження у справі було відкрито, та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи відсутністю підстав для його задоволення. Відповідач вказує на те, що позивачем в супереч вимог чинного законодавство не надано до заяви графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Крім того, відповідач вказує, що до нього було звернуто лише одну заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 06.07.2020, яку ним і розглянуто.
Станом на дату винесення рішення, третя особа не скористалась правом на подання пояснень. Відомості про вручення ухвали суду від 07.03.2023 р. міститься в матеріалах справи.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , набули спадщину від померлої ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2019 року серія НОА №961763 у рівних частках 1/2 та на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективі сільськогосподарського підприємства «Промінь» с. Зелена Балка Широківського райої Дніпропетровської області розміром 10,66 га (десять цілих шістдесят шість сотих) в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Земельний пай належав на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0223766, виданого Широківською районною державною адміністрацією Дніпропетровскої області 09.06.1997 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею якої була ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.
Померла ОСОБА_4 отримала Сертифікат на право на земельну частку серія ДП № 0223766 від 09.06.1995 року як член колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Промінь» села Зелена Балка Широківського району Дніпропетровької області. На підставі рішення Широківської райдержадміністрації № 186-р від 28.05.1997 р. їй належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ПРОМІНЬ» розміром 10,66 га в умовних кадастрових одиницях.
13 березня 2020 року до сертифікату внесено зміни у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай), де зазначено, що право на земельну частку (пай) передано громадянкам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частках 1/2 та 1/2 від 10,66 га в умовних кадастрових одиницях.
В липні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до відповідача - Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області із заявами: від 06.07.2020 р. виділення земельної ділянки (пая) розміром 10,66 га згідно сертифікату на право на земельну частку серія ДП № 0223766 від 09.06.1995 року; про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю), орієнтовною площею 10,66 га умовних кадастрових одиниць на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП№ 0223766 виданого Широківською районною державною адміністрацією Дніпропетровскої області 09.06.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 серія НОА № 961763, зареєстрованих в реєстрах № 2-2323,2-2322 від 15.11.2019.
Відповідачем прийнято рішення від 04.09.2020 р. № 1255-51/УІІ « Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю)». Саме з причини, що не надано графічні матеріали , якими визначається місце розташування земельної ділянки за рахунок якої можливе відведення земельної ділянки в забезпечення сертифікату на право земельної частки (паю), а також що відсутні земельні ділянки за проектом землеустрою щодо відведення організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП «ПРОМІНЬ» на території Новолатівської сільської ради.
Щодо заяви про виділення земельної ділянки розміром 10,66 га згідно сертифікату жодних дій не вчинено, земельну ділянку на місцевості не виділено.
Не погодившись з відмовою позивачка звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами 1 та 2 статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

Відносини з приводу набуття і реалізації права на землю врегульовані Главою 19 Розділу IV ЗК України.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначено в статті 116 ЗК України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений в статті 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Зі змісту наведених правових положень випливає висновок, що до клопотання про отримання земельної ділянки слід додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації відповідачем для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки указаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З наведеного вбачається, що частина 7 статті 118 ЗК України передбачає два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Водночас, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із системного аналізу вищезазначених норм земельного законодавства вбачається, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Разом з тим, суд наголошує, що ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Дослідивши надану відмову, оформлену рішенням від 04.09.2020 р. № 1255-51/УІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю)», судом встановлено, що в якості відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідачем вказано про відсутність графічних матеріалів.

Натомість, частина 7 статті 118 ЗК України передбачає, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно вимог чинного законодавства орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, повинен розглядати питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретно визначеної земельної ділянки з певними межами, місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, відомостями щодо її категорії, форми власності та інше.

Частина шоста статті 118 Земельного кодексу України визначає, що до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Вказана вимога направлена на те, щоб суб`єкт владних повноважень при розгляді клопотання особи зміг ідентифікувати бажану земельну ділянку. Суб`єкт владних повноважень не може визначати на свій розсуд місце розташування земельної ділянки для заявника, у зв`язку з цим Земельний кодекс України і вимагає додавати до клопотання графічні матеріали бажаної земельної ділянки.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 802/159/17-а викладено висновки застосування статті 118 Земельного кодексу України, зокрема в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов`язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

При цьому, графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Метою надання цих матеріалів є необхідність ідентифікації земельної ділянки для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки вказаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначення на карті бажаного місця розташування земельної ділянки має значення для надання об`єктивної оцінки та відповідні на клопотання заявника.

Разом з тим, будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки, стаття 118 ЗК України не містить.

Відповідно до правової позиції, виловленої Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 804/2631/17, чітких критеріїв, як саме повинне бути зображено бажане місце розташування земельної ділянки у графічних матеріалах, що додаються до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, чинне законодавство не містить.

Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Тобто, графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та, у передбачених земельним законодавством випадках, надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

В свою чергу, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а вже вирішував правове питання щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень з відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у випадку ненадання, зокрема, графічних матеріалів.

Так, у пункті 69 вказаної постанови зазначено: "У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку".

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем до заяви від 06.07.2020 р. не надано графічних матеріалів з позначенням бажаної земельної ділянки.

Матеріали справи не містять «копії відповіді держгеокадастру» долучену позивачем до заяви, а отже суд не має змоги дослідити даний документ та встановити належність такого доказу.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та надати останній можливість надати необхідні документи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Новолатівської сільської ради, код 04338233, виділити земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) в розмірі 10,66 га із складу земель Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області без зміни цільового призначення земельної ділянки, то суд зазначає, що прийняття рішення про виділення в натурі земельної частки (паю) є адміністративним актом, прийняттю якого передує визначає законом адміністративна процедура.

Так, матеріали справи містять заяву позивача про виділення земельного паю в натурі від 06.07.2020, зареєстровану під №476/2-05/ 06.07.2020, яка написана власноруч позивачкою, без зазначення органу звернення. Відповідач вказує, що не отримував дану заяву. На підтвердження чого надає до суду копію заяви позивачки від 06.07.2020, зареєстровану під №476/2-05/ 06.07.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка адресована голові Новолатівської сільської ради ОСОБА_5 .

За змістом статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта статті 245 КАС України).

Враховуючи викладене, з врахуванням відсутності доказів належного звернення позивачки з двома заявами, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачки, є зобов`язання Новолатівської сільської ради повторно розглянути заяви ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки (пая) розміром 10,66 га згідно сертифікату на право на земельну частку серія ДП № 0223766 від 09.06.1995 року і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю), орієнтовною площею 10,66 га умовних кадастрових одиниць на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП№ 0223766, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новолатівської сільської ради від 04.09.2020 р. № 1255-51/УІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю)»;

- зобов`язати Новолатівську сільську раду повторно розглянути заяви ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки (пая) розміром 10,66 га згідно сертифікату на право на земельну частку серія ДП № 0223766 від 09.06.1995 року і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю), орієнтовною площею 10,66 га умовних кадастрових одиниць на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП№ 0223766, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

- в іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Керуючись ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Новолатівської сільської ради (вул. Шкільна, буд.18, с.Новолатівська, Дніпропетровська обл., 53711), третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новолатівської сільської ради від 04.09.2020 р. № 1255-51/УІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю)».

Зобов`язати Новолатівську сільську раду повторно розглянути заяви ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки (пая) розміром 10,66 га згідно сертифікату на право на земельну частку серія ДП № 0223766 від 09.06.1995 року і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розмірі земельної частки (паю), орієнтовною площею 10,66 га умовних кадастрових одиниць на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП№ 0223766, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Новолатівської сільської ради.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова