Справа № 738/654/23
Суддя: Волошина Н. В.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/654/23
№ провадження 2-а/738/3/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року м. Мена

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi:

судді - Волошиної Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Іванько А.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Симана М.М.

pозглянувши у вiдкpитому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, поліцейського з РПП ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Печеновського Богдана Олександровича про скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, поліцейського з РПП ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Печеновського Б.О., в якій просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 484128 від 21 квітня 2023 року та стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області понесені ним судові витрати в розмірі 5073,60 грн, які складаються з: 1073,60 грн судового збору за подання позовної заяви до суду та 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 квітня 2023 року близько 22.00 год він керував автомобілем ВАЗ 210990, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Піщанівській в м. Мена та був зупинений працівниками поліції. В салоні автомобіля поряд з ним знаходився пасажир, вони були пристебнуті ременями безпеки, а після зупинки автомобіля поліцейськими він попросив пасажира дістати з бардачка документи, у зв`язку з чим останній відстебнув ремінь безпеки. Однак поліцейський не взяв до уваги його пояснення з цього приводу. Після зовнішнього огляду транспортного засобу поліцейський зробив зауваження щодо несправності заднього стоп-сигналу, про те це не відповідає дійсності, оскільки він нещодавно проводив заміну ліхтарів в задніх стоп-сигналах і під час руху та зупинки автомобіля вони були справні. З приводу виявленої тріщини на лобовому склі зазначив, що отримав її у цей день незадовго до зупинки автомобіля працівниками поліції у дорозі, коли їхав за вантажним автомобілем, з-під колеса якого в лобове скло його автомобіля влучив камінчик, вказана мікротріщина не обмежувала оглядовість місця водія, оскільки знаходилась зі сторони пасажирського сидіння, до того він не міг усунути її в дорозі, вказав, що ПДР не забороняє подальший рух автомобіля з тріщиною на лобовому склі до найближчого місця, де її може бути усунуто. Окрім того, тріщина на лобовому склі не віднесена до технічної несправності автомобіля, за наявності якої забороняється його експлуатація, а свідчить про його пошкодження. Також зазначив про те, що замір тріщини працівником поліції не проводився. Вважає постанову серії БАВ № 484128 від 21 квітня 2023 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121, ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП незаконною та необґрунтованою, наголосив на тому, що зазначені адміністративні правопорушення не вчиняв, докази ні підтвердження його винуватості відсутні, поліцейським порушено норми чинного законодавства, а дії відповідача є протиправними.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначене судове засідання на 11 травня 2023 року.

11 травня 2023 року на електрону адресу суду представником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області подано до суду клопотання про продовження строку для надання відзиву.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2023 року продовжено відповідачам строк для надання відзиву у зв`язку з чим судове засідання у справі відкладено на 26 травня 2023 року.

16 травня 2023 року до суду від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що під час зупинки працівниками СРПП автомобіля під керуванням позивача в транспортному засобі при натисканні на педаль гальмування не горіли стоп-сигнали, позивач та його пасажир в момент зупинки не були пристебнуті пасками безпеки. Порушення позивачем ПДР України підтверджується належними доказами, а саме відеозаписом. У зв`язку з чим щодо ОСОБА_1 розглянуто справу про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 121, ч.5 ст.121, 125 КУпАП, за результатами якої винесено постанову серії БАВ № 484128 від 21 квітня 2023 року.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача вважає, що відповідачем не було спростовано викладені у позовній заяві обставини, не надано суду належних і допустимих доказів правопорушення та дотримання поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути без участі його представника. Поліцейський з РПП ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області старший сержант поліції Печеновський Б.О., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, також подав заяву про розгляд справи без його участі.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до п.1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно з п.п. «в» п. 31.4.3 (а) ПДР України, в порушенні якого звинувачується позивач, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам зовнішніх світлових приладів, зокрема, кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Частиною 5 ст.121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Пунктом 2.3 «в» ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнених засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідальність за ст. 125 КУпАП настає за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 31.1.ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Так, ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630 ( далі ДСТУ 3649:2010).

Відповідно до ст. 1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюють на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

ДСТУ 3649:2010 встановлено наступні вимоги щодо безпечності технічного стану КТЗ, зокрема п. 6.8.5 на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до постанови серії БАВ №484128 від 21 квітня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором з реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Печеновським Б.О., Кожедуб В.П. 21 квітня 2023 року о 22 год. 50 хв. в м. Мена по вулиці Піщанівській керував автомобілем марки ВАЗ 210990, д.н.з. НОМЕР_1 , у якому при натисканні на педаль гальмування не горіли задні стоп-сигнали, також пасажир був не пристебнутий ременем безпеки, а також в зоні склоочисників була тріщина лобового скла понад 5 см, чим порушив п.п. 31.4.3 (а), 2.3 (в), ДСТУ 6.8.5 3649:2010 та п. 31.1 ПДР України, чим вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч.1 ст. 121, ч.5 ст. 121, ст. 125 КУпАП, за що на нього було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Дослідженням доказів, зокрема, наданих суду відеозаписів з нагрудної камери поліцейського, підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та ч.5 ст.121 КУпАП.

Так, на вищевказаному відеозаписі зафіксовано рух автомобіля марки ВАЗ 210990, д.н.з. НОМЕР_1 в темну пору доби, на якому під час гальмування не загоряються задні стоп-сигнали, у зв`язку з чим поліцейськими здійснено зупинку вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .. Саме цю причину зупинки поліцейський повідомив ОСОБА_1 під відеозапис та вказав на те, що він та пасажир не пристебнуті ременями безпеки. ОСОБА_1 не заперечував той факт, що на автомобілі не горять стоп-сигнали і будь-яких пояснень з цього приводу не надавав, а щодо того, що він не пристебнутий ременем безпеки пояснив, що він є інвалідом, а з приводу пасажира, то цього факту не заперечував. Водночас з тим, з відеозапису вбачається, що жодних дій пасажир автомобіля щодо відшукування документів у бардачку автомобіля не вчиняє, а після зауваження поліцейського почав пристібатися ременем безпеки. На вимогу поліцейського всі документи надавалися особисто ОСОБА_1 , і надані ним документи знаходилися не у бардачку автомобіля, а у сонцезахисному козирку.

В судовому засіданні позивач пояснив, що виїжджаючи зранку з дому, стоп-сигнали працювали, а під час руху транспортного засобу по ямках на дорозі, можливо щось відійшло і вони перестали працювати, тобто не заперечує той факт, що стоп-сигнали могли не горіти.

Також посилання представника позивача на те, що у постанові невірно вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме АДРЕСА_1 , а у відзиві на позовну заяву неправильно зазначено прізвище правопорушника, суд не бере до уваги, оскільки зазначення у відзиві « ОСОБА_2 », як особу щодо якого посадовою особою органу Національної поліції винесена постанова», суд вважає опискою, яка не впливає на розгляд справи, а зазначення поліцейським в оскаржуваній постанові неправильного місця вчинення правопорушень не спростовує порушення позивачем вимог ПДР.

На переконання суду, докази в цій справі є належними та допустимими в розумінні положень ст. 251 КУпАП.

Піддавати вказані докази сумніву у суду немає підстав, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та відтворюють фактичні обставини цієї справи.

Отже, сукупність вищенаведених доказів повністю спростовують доводи представника позивача про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 121 КУпАП, які ставляться йому у провину.

Проаналізувавши зібрані й досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.п.31.4.3 (а) та п.2.3 (в) ПДР України та вчиненні ним правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч.5 ст. 121 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчинених правопорушеннях суд розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав вважати, що поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення допущені такі істотні порушення, які б ставили під сумнів законність оскаржуваної постанови у цій частині.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що відповідач довів перед судом правомірність рішення поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 5 ст. 121 КУпАП, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідачем - поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови було застосовано положення ч. 2 ст. 36 КУпАП та адмінстягнення накладено на позивача за приписами цієї норми права в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.5 ст.121 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Разом з тим, пунктом 31.1 ПДР, передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

У п. 1.3.1 Вимог, затвердженим наказом № 710, передбачено, що національним стандартом, зокрема, є ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

Згідно з п. 1.1 ДСТУ 3649:2010, цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010, передбачено вимоги до інших елементів конструкції.

Зокрема, пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Отже, ДСТУ 3649:2010, передбачає вимоги до елементів конструкції автотранспортного засобу, що знаходиться в експлуатації, відповідно до яких, на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Вимоги ГОСТ 5727-88 "Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови", не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу погіршують його прозорість.

Випадки, коли експлуатація транспортних засобів заборонена, встановлені пунктами 31.2. - 31.7 Правил дорожнього руху.

У зазначеному переліку відсутня така обставина, як "тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників".

З наведених положень чинного законодавства слід зробити висновок, що у розумінні Правил дорожнього руху тріщина на склі не віднесена до технічної несправності автомобіля, з якою експлуатація автомобіля забороняється. Наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, про наявність порушення цілісності зовнішньої конструкції, проте не про технічну несправність автомобіля.

З відтвореного в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач не заперечував наявність на лобовому склі автомобіля тріщини, зазначивши, що в такому стані купив автомобіль рік тому, що не узгоджується з доводами позовної заяви про те, що тріщина на лобовому склі утворилася незадовго до зупинки транспортного засобу працівниками поліції, проте відповідачем не надано доказів того, що наявність тріщини чи сколів в зоні роботи склоочисників не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме з вказаною технічною несправністю відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу.

Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що розмір тріщини на лобовому склі автомобіля складає понад 5 см, однак замір розміру тріщини працівником поліції не робився і, окрім того, наявність тріщини на лобовому склі автомобіля взагалі не була зафіксована поліцейськими.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Підсумовуючи вказане вище, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення за ст. 125 КУпАП, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами ч. 1 ст. 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішення, постанові або ухвалі.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, задовольняючи позовні вимоги частково, суд стягує з відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору та на правничу допомогу адвоката пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією від 29 квітня 2023 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 (справа N 543/775/17) серед іншого вказано, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2023 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684 грн, а тому позивачу за подання даного позову необхідно сплатити судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Беручи до уваги, що позов задоволено частково, враховуючи, що згідно з оскаржуваною постановою позивачу інкримінувалось вчинення правопорушень за частинами 1 та ст. 121, ст. 125 КУпАП, вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених частинами 1 та 5 ст. 121 КУпАП доведено при розгляді справи, за ст. 125 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 178,93 грн сплаченого судового збору, що становить 1/3 частини позовних вимог.

Відповідно до п.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його платила за ухвалою суду.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Згідно ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача подано ордер, договір про надання правової допомоги від 27 квітня 2023 року, із зазначенням розміру гонорару у 4000 грн., детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом згідно з договором про надання правової допомоги від 27 квітня 2023 року, акт здачі-прийняття наданих послуг від 27 квітня 2023 року на суму 4000 грн та квитанцію до прибутковою касового ордера №2 від 27 квітня 2023 року, згідно з якою адвокатом Симан М.М. прийнято від ОСОБА_1 4000 грн.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, затраченого адвокатом для надання позивачу правничої допомоги, а також критерії реальності адвокатських витрат та розумності, і те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Керуючись статтями 6-9, 73, 242-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, поліцейського з РПП ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Печеновського Богдана Олександровича про скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову серії БАВ №484128 від 21 квітня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором з реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Печеновським Б.О., в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 125 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 125 КУпАП - закрити.

Постанову серії БАВ №484128 від 21 квітня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором з реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Печеновським Б.О., в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 та частиною 5 ст. 121 КУпАП залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 178,93 гривень (сто сімдесят вісім гривень) дев`яносто три копійки) судового збору та 1000 гривень (одну тисячу гривень) витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач:

ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача:

Симан Микола Миколайович, місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 2 м. Мена Чернігівська область.

Відповідачі:

Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, місцезнаходження: проспект Перемоги, 74 місто Чернігів, індекс 14000, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108651.

Поліцейський з РПП ВП№1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області старший сержант поліції Печеновський Богдан Олександрович, місцезнаходження: вул. Героїв АТО, 8 м. Мена Чернігівська область.

Суддя: Н.В.Волошина