Справа № 120/8905/22
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8905/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

24 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити дії..

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 26.02.2022 року перебуває на військовій службі в особовому складі НОМЕР_2 окремого батальйону (Військова частина НОМЕР_1 ) територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022 року військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі старшого сержанта ОСОБА_1 , відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), дата прибуття - 05.09.2022 року.

Рапортом від 01.09.2022 року позивач повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про неможливість виконання бойового наказу за станом здоров`я.

04.09.2022 року позивачу повторно доведено зміст бойового наказу №57 від 31.08.2022 року, від підпису про ознайомлення з яким він відмовився, про що складено акт відмови.

На підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної частини медичного пункту військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 року позивачу оформлено направлення на військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності для проходження військової служби.

Рапортом від 10.09.2022 року позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії, оскільки довідка про проходження військово-лікарської комісії від 19.07.2022 є дійсною протягом 12 місяців.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №303 від 08.09.2022 року призначено службове розслідування по факту невиконання бойового наказу ОСОБА_1 .

Наказом №320 від 26.09.2022 року "Про результати службового розслідування", у зв`язку з порушенням вимог статтей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не виконання бойового наказу №57 від 31.08.2022 року, порушення вимог статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлено додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. за вересень 2022 року, в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби.

На переконання позивача, вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки, згідно довідки військово-лікарської комісії №23/12 від 19.07.2022 року, він є обмежено придатним до військової служби, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Статтею 30 Статуту визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі статтею 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу.

Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Разом з цим, Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24.03.1999 року, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Так, статтею 1 Дисциплінарного статут Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця серед іншого: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року.

Як встановлено судом, згідно бойового наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022 року військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі сержанта ОСОБА_1 , відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), дата прибуття - 05.09.2022 року.

Рапортом від 01.09.2022 року позивач повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про неможливість виконання бойового наказу за станом здоров`я, у зв`язку з чим наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №303 від 08.09.2022 року призначено службове розслідування.

Суд зазначає, що підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено «Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі - Порядок №608).

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 визначені підстави проведення службового розслідування. Так, службове розслідування може призначатись у разі невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Згідно з п. 3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з п. 1 Розділу VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведення службового розслідування складно Акт службового розслідування від 26.09.2022 року, зі змісту якого вбачається, що позивачем не виконано бойовий наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022 року, чим порушено вимоги статтей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Разом з тим, позивач вважає, що ним не порушено вимоги статтей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки згідно довідки військово-лікарської комісії №23/12 від 19.07.2022 року він є обмежено придатним до військової служби.

Відповідно до частини 10 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Підпунктом "г" пункту 20.3 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" встановлено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови, зокрема, такого змісту: "Обмежено придатний до військової служби".

Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Згідно довідки військово-лікарської комісії №23/12 від 19.07.2022 року, старший сержант ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, останній вважається придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Разом з тим, доводи позивача про протиправність відрядження останнього до м. Бахмут через обмежену придатність суд вважає безпідставними, оскільки служба у частинах (підрозділах) забезпечення можлива на всій території України. Саме по собі направлення до м. Бахмут не свідчить про покладення військових обов`язків, що протипоказані позивачу згідно висновку військово-лікарської комісії.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який насамперед полягає у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення.

Судом встановлено, що з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року позивач перебував на лікуванні у Козятинській ЦРЛ.

Відповідно статті 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 255 Статуту передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Відповідно до статті 257 Статуту висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб.

В той же час, стаття 260 Статуту передбачає, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

У разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України «Про екстрену медичну допомогу», кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.

Отже, у випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Судом встановлено, що 01.09.2022 року позивач особисто звернувся до Козятинської ЦРЛ Козятинської міської ради та в телефонному режимі повідомив командування військової частини НОМЕР_1 про госпіталізацію.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4652, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Козятинській ЦРЛ з 01.09.2022 року по 09.09.2022 року.

Як вбачається із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4931, 16.09.2022 року позивачу проведена операція: лапароскопічна холецистектомія, дренування черевної порожнини. Виписаний з Козятинської ЦРЛ 26.09.2022 року.

Згідно довідки військово-лікарської комісії №51/29 від 26.09.2022 року встановлено, що після проведеної операції та встановлених діагнозів, позивач потребує відпустки за станом здоров`я терміном на тридцять календарних днів.

В той же час, наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №303 від 08.09.2022 року призначено службове розслідування по факту невиконання бойового наказу ОСОБА_1 .

Службовим розслідуванням встановлено, що в діях старшого сержанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення вимог статтей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Оскільки, станом на 26.09.2022 року позивач не виконав бойовий наказ №57 від 31.08.2022 року та не прибув в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 , 26.09.2022 року винесено наказ №320 "Про результати службового розслідування", згідно з яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану та позбавлено додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. за вересень 2022 року, в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби.

Враховуючи, що в період з 01.09.22022 року по 26.09.2022 року позивач перебував на лікуванні та виписаний з рекомендацією щодо відпустки строком 30 календарних днів, суд вважає, що позивач не виконав бойовий наказ з об`єктивних причин, адже перебуваючи на стаціонарному лікуванні позивач був позбавлений можливості виконати поставлене командиром завдання із причин, що не залежали від його волі.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Згідно з п. 1 Розділу VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Враховуючи вищевикладені обставини та обставини, встановлені в акті службового розслідування, суд вважає, що вони не підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку та до нього не може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки сукупність зібраних даних (відповідно до матеріалів службового розслідування) поза розумним сумнівом не доводить вини позивача та не може бути визнана судом достатньою для прийняття рішення про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує, що за висновками Європейського суду з прав людини сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для віх інших державних органів. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022 року та, як наслідок, не включення останнього до наказу про виплату додаткової винагороди за вересень 2022 року в розмірі 30000 грн., встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", відбулось незаконно, пункт 5 та пункт 10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №320 від 26.09.2022 року "Про результати службового розслідування" слід визнати протиправними та скасувати.

Визначаючись щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає наступне.

За правилами статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.