Справа № 204/11621/22
Суддя: Приваліхіна А. І.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/204/22/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та старшого лейтенанта Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Хорунжия Сергія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДПП та старшого лейтенанта УПП у Миколаївській області ДПП Хорунжия С.А. із вимогою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення (а. с. 2-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 грудня 2022 року старшим лейтенантом УПП в Миколаївській області ДПП Хорунжиєм С.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 014401 від 09 грудня 2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.1 «а» ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень. Зазначає, що згідно фабули постанови, 09 грудня 2022 року в м. Миколаєві у Центральному районі на пр. Центральному, 154 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не пред`явив на вимогу інспектора посвідчення водія за порушення дорожнього знаку, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР, чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що дана постанов а винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню. Стверджує, що він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а інспектором в супереч вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП при винесенні оскаржувальної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи наявна його вина у вчиненні такого. Вказує, що він їхав з м. Дніпра до м. Одеси, в м. Миколаєві заїхав на парковку супермаркету для купівлі їжі, де до нього підійшли працівники поліції та зазначили про те, що він порушив правила дорожнього руху, а саме дорожній знак 3.1 (рух заборонено) ПДР. Зазначає, що він повідомив працівникам поліції, що правил дорожнього руху він не порушував та заявив клопотання про ознайомлення з доказами по справі, на що працівник поліції відповів йому відмовою, при цьому вимагаючи у нього пред`явити документи на автомобіль та його водійське посвідчення. На вказане він зазначив працівникам поліції, що потрібні підстави, а зараз законної підстави для пред`явлення їм документів, немає. Вважає, що підставою для ознайомлення поліцією з його документами є будь-які фактичні дані про порушення ним ПДР, тому він повідомив інспекторам, що згоден проїхати у відділок для того щоб подивитися відео з їх бодікамери фіксації його правопорушення ПДР. Зазначає, що на вказане працівники поліції, йому вказали, що він чинить їм опір та, якщо він не пред`явить ім. документи то вони викличуть групу для його затримання і застосують кайданки. На вказане, він зазначив, що опору він не чинить, а його руки зайняті телефоном та пакетом, тому він не може чинити їм опір. На зазначені доводи працівники поліції повідомили йому, що він чинить опір саме тим, що не надає їм документи, після чого викликали групу затримки. Стверджує, що група затримки приїхавши на місце події, поспілкувавшись з ним та побачивши, що він нормальна та адекватна людина, яка не чинить опору, поїхала з місця події. Тим часом інспектором було складено на нього постанову. Разом з цим, зазначає, що інспектором на нього було складено три постанови: за дорожній знак 3.1 (рух заборонено), який йому інкримінували; за дорожній знак 3.21 (в`їзд заборонено) та оскаржувану постанову за ненадання документів. Вказує, що інспектором належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ПДР за яке й була вимога на пред`явлення документів, а його постанова серії БАБ № 014402 від 09 грудня 2022 року наразі оскаржується ним в судовому порядку, тому вважає, що вимоги інспектора до нього щодо пред`явлення документів., в тому числі посвідчення водія відповідної категорії є необґрунтованим, а складена постанова є незаконною. Тому, прохає суд постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 014401 від 09 грудня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити, а з відповідача стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати по сплаті судового збору у сумі 496 гривень 20 копійок.

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року у справі відкрито спрощене провадження, без виклику сторін (а. с. 14), копія якої направлена учасникам справи 26 грудня 2022 року за вихідним № 1299/23-вих/2-а/204/22/23 (а. с. 15).

10 квітня 2023 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представниці відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Палієнко Д.Т. (а. с. 19-24), в яких вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує.

В обґрунтуванні відзиву зазначає, що під час несення служби 09 грудня 2022 року в по пр. Центральному, 154 у Центральному районі м. Миколаєва старшим лейтенантом УПП В Миколаївській області ДПП Хорунжиєм С.А. разом з напарником, був зупинений транспортний засіб Daewoo Lanos, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , за порушення ПДР, зокрема за порушення вимоги дорожнього знаку 3.21 ПДР. При перевірці документів на підставі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» водій не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п. п. 2.1 «а» ПДР. Стверджує, що позивачу було роз`яснено, що розгляд справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП, буде проводитися на місці події та роз`яснено права особи, згідно ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Після чого інспектором було винесено оскаржувану постанову. Крім того, зазначає, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. відповідно до вимог ст. 278 КУпАП підготовка до розгляду справи передує розгляду справи про адміністративне правопорушення на даному етапі поліцейський повинен першочергово встановити особу водія та витребувати необхідні додаткові матеріали, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а вже потім вирішувати питання щодо розгляду клопотань. Зазначає, що в справі про адміністративне правопорушення докази оцінюються відповідно до ст. 252 КУпАП під час розгляду справи, а не на стадії підготовки її до розгляду, що вказує зокрема на те, що позивачем не було виконано законні вимоги поліцейського, чим вчинено порушення правил дорожнього руху. Крім того, зазначає, що факт відмови позивача пред`явити водійське посвідчення працівникам поліції підтверджується безпосередньо наданим ним відеозаписом та рапортом інспектора, тому вважає, що постанова серії БАБ № 014401 від 09 грудня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором обґрунтовано та законно, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Станом на дату розгляду справи відповідь на відзив позивачем до суду не подано.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 грудня 2022 року заступником командира взводу 2 роти 1 батальйону 2 старшим лейтенантом Управління патрульної поліції у Миколаївській області ДПП Хорунжиєм С.А. була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 014401, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень (а. с. 11).

З вказаної постанови вбачається, що 09 грудня 2022 року позивач о 08 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_1 у м. Миколаєві у Центральному районі на пр. Центральному, 154, керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , не пред`явив на вимогу інспектора посвідчення водія за порушення ним дорожнього знаку, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач з винесеною постановою не погоджується та вважає, що вона складена безпідставно та не підтверджується будь-якими доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій aбo в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав aбo інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням aбo мас визначений строк.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами п. 4. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, і ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Так, приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Таким чином, поліцейський має право перевіряти документи водія, якщо вказана особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року № 14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з наданого позивачем відеозапису, працівником поліції роз`яснено позивачу, що його було зупинено за порушення ним вимог проїзду знаку 3.21 ПДР (2:16 хвилина та далі), що власне і є підставою відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейському вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, оскільки в працівника поліції було достатньо підстав вважати, що ОСОБА_1 вчинено конкретне правопорушення.

Крім того, з вказаного відеозапису вбачається, що працівником поліції неодноразово було роз`яснено ОСОБА_1 вимоги чинного законодавства, в тому числі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», щодо правомірності вимоги поліцейського до останнього пред`явити відповідні документи (порушення вимог знаку 3.21 ПДР), з роз`ясненням відповідних наслідків у разі відмови, однак останнім вказане було проігноровано та, на неодноразові прохання поліцейського виконати таку вимогу - неодноразово відповідав відмовою.

Вказане також підтверджується копією рапорту заступника командира взводу 2 роти 1 батальйону 2 старшого лейтенанта УПП у Миколаївській області ДПП Хорунжия С.А. та власне самими доводами позивача, викладеними в позовні заяві, де він підтверджує факт своєї відмови від надання вказаних документів.

Крім того, позивач в позовній заяві підтверджує факт складання працівниками поліції відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії БАБ № 014402 від 09 грудня 2022 року, за порушення ним вимог знаку 3.21 ПДР, що безпосередньо підтверджує відповідність дій працівника поліції вимогам ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» та законність його вимоги до позивача щодо пред`явлення останнім реєстраційних документів на транспортний засіб та посвідчення водія відповідної категорії.

Більш того, суд зазначає, що з відеозапису вбачається, що позивач зазначив працівникам поліції про свою готовність пред`явити документи лише після надання йому доказів (вчинення ним порушення правил дорожнього руху перегляд відеозапису з бодікамери), що стали підставою для зупинки його транспортного засобу, натомість на пропозицію працівника патрульної поліції отримати такий запис в УПП позивач відповів відмовою, що свідчить на намагання останнього уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинене правопорушення.

Зазначені докази є належними, допустимими, чіткими та достатніми, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», та можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України».

Разом з цим суд зазначає, що приписами п. 2.4 ПДР України визначено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року.

Так, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису, та, що не заперечується самим позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Верховний Суд у своїй постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 наголосив на тому, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Таким чином, суд констатує, що доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, спростовані матеріалами справи.

Суд зазначає про те, що доводи позивача про те, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Разом з цим, суд зазначає, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим навіть тоді, коли б факт невиконання вимог знаку 3.21 не знайшов би свого підтвердження під час розгляду справи.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови серії БАБ № 014401 від 09 грудня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб), дійсно мали місце, а відтак відсутні будь-які підстави для її скасування, у зв`язку з чим суд дійшов переконливого висновку про те, що постанова серії БАБ № 014401 від 09 грудня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень є правомірною та обґрунтованою, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На виконання вимог ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір суд відносить на рахунок позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3; ) та старшого лейтенанта Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Хорунжия Сергія Анатолійовича (54003, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, буд. 1б/1) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна