Справа № 440/4847/22
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/4847/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми, Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми, Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, у якій просить:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) по відкриттю виконавчого провадження №57945364 щодо стягнення виконавчого збору, винесення постанови №55687551 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 51074,78 грн. від 12.12.2018 в межах виконавчого провадження №57945364 та накладення арешту на все майно і внесення в реєстр боржників ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 незважаючи на фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. та стягнення ним виконавчого збору в сумі 10% від суми стягнення, а саме 51074,78 грн. за свої дії в виконавчому провадженні;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №57945364 щодо стягнення виконавчого збору в сумі 51074,78 грн. з ОСОБА_1 на користь держави, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №55687551 виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код платника податків № НОМЕР_1 ), згідно до постанови про арешт майна боржника серія та номер 55687551, виданої Автозаводським відділом державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області державним виконавцем Прищепа Євгенієм Миколайовичем 7.06.2018, номер запису про обтяження 26517331 та зобов`язати вилучити з реєстру боржників запис на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (код № НОМЕР_1 ) внесений згідно виконавчого провадження №57945364 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) Ніколенко С.В.

Ухвалою суду (у складі судді Головка А.Б.) від 06.06.2022 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

20.06.2022 позивач усунув недолік позовної заяви, визначені ухвалою суду від 06.06.2022.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 закрито провадження в адміністративній справі №440/4847/22 в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн. та визнання протиправними дій Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення арешту на майно і зобов`язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код платника податків № НОМЕР_1 ), згідно до постанови про арешт майна боржника серія та номер 55687551, виданої Автозаводським відділом державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області державним виконавцем Прищепа Євгенієм Миколайовичем 07.06.2018, номер запису про обтяження 26517331.

Рішенням суду (у складі судді Головка А.Б.) від 05.09.2022 вирішено відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми, Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду від 05.09.2022 про закриття провадження в адміністративній справі №440/4847/22 в частині позовних вимог, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 апеляційну скаргу - задоволено частково. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі №440/4847/22 - скасовано щодо закриття провадження в адміністративній справі №440/4847/22 в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн. Направлено справу №440/4847/22 в зазначеній частині позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі №440/4847/22 - залишено без змін.

Матеріали справи надійшли до Полтавського окружного адміністративного суду 08 травня 2023 року.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 справу передано судді І.Г.Ясиновському.

Ухвалою суду від 15 травня 2023 року вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі №440/4847/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми, Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України), відповідно до частини четвертої якої адміністративна справа вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

При цьому, як передбачено частиною першою статті 269 КАС України, у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

В межах розгляду даної справи та наданні правової оцінки стосовно прийнятих з до розгляду позовних вимог в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн, суд зауважує наступне.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції щодо закриття провадження в адміністративній справі №440/4847/22 в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн., колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду відповідно до постанови від 10.01.2023 у цій справі зазначала наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено судом першої інстанції у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №440/7606/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправними дії відповідача щодо стягнення виконавчого збору в сумі 51074,78 грн. з позивача по виконавчому провадженню №57945364; скасування постанови від 12 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору в сумі 51074,78 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав на те, що державним виконавцем фактично не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду у справі № 524/1032/16-ц, а відтак правові підстави для стягнення виконавчого збору у відповідача відсутні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2021, яке набрало законної сили 02.10.2021, по справі №440/7606/21 у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним шляхом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18, від 13.07.2020 року у справі № 620/3960/19.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 грудня 2022 року по справі № 120/10267/21-а.

Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.

Приймаючи рішення про закриття провадження в адміністративній справі №440/4847/22 в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн., суд першої інстанції виходив з наявності рішення, що набрало законної сили, у справі №440/7606/21 між тими самими сторонами, про той самий предмет щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн., і з тих самих підстав.

Разом з тим, колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду відповідно до постанови від 10.01.2023 у цій справі звертала увагу, що підстава позову у даній справі та у справі №440/7606/21 не є тотожними та є суттєво відмінними, оскільки у даній справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, підставою позову є незаконність подвійного стягнення з позивача виконавчого збору, приватним і державним виконавцем по одному і тому ж самому виконавчому листу (виконавчий лист №524/1032/16-ц, виданого 14.12.2016) та по одному й тому ж самому виконанню рішення Автозаводського районного суду, в той час у справі №440/7606/21 підставою позову є нездійснення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення суду у справі №524/1032/16-ц та у зв`язку з цим відсутність підстав для стягнення виконавчого збору Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми.

Отже, з огляду на наведене вище, колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду відповідно до постанови від 10.01.2023 у цій справі вважала, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження в адміністративній справі №440/4847/22 на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн., а тому суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження в цій частині позовних вимог.

Виходячи з викладеного та враховуючи прийняті до розгляду межі позовних вимог, суд надає оцінку такій підставі позову як незаконність подвійного стягнення з позивача виконавчого збору, приватним і державним виконавцем по одному і тому ж самому виконавчому листу (виконавчий лист №524/1032/16-ц, виданого 14.12.2016) та по одному й тому ж самому виконанню рішення Автозаводського районного суду.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало виконавче провадження №55687551 з примусового виконання виконавчого листа № 524/1032/16-ц, виданого 14.12.2016 Автозаводським районним судом м. Кременчук.

12.12.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенком С.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП №55687551, якою на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий лист № 524/1032/16-ц, який видано 14.12.2016 Автозаводським районним судом м. Кременчук, повернуто стягувачу за його заявою /а.с. 85/.

12.12.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенком С.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №55687551, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 51074,78 грн /а.с. 86/.

У пункті 3 цієї постанови зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення.

22.12.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федьком Є.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57945364, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 ВПВР УЗПВР у Полтавській області, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн /а.с. 88/.

У той же час, у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича на виконанні перебувало виконавче провадження № 57925318 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області № 524/1032/16-ц від 14.12.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 503199,78 грн. та судового збору в розмірі 7548,00 грн (ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.11.2018 у справі № 524/1032/16-ц замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 524/1032/16-ц з ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Карго Пром»).

14.12.2018 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57925318 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області № 524/1032/16-ц від 14.12.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 503199,78 грн. та судового збору в розмірі 7548,00 грн.

Одночасно із відкриттям виконавчого провадження згідно вимог статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватним виконавцем винесено постанову від 14.12.2018 ВП № 57925318 про стягнення з боржника основної винагороди /а.с. 35/.

Згідно пояснень третьої особи - приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича в ході примусового виконання у боржника виявлено нерухоме майно, а саме: вбудований магазин промислових товарів, загальною площею 44,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яке в передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку звернуто стягнення з метою виконання рішення суду. Зокрема, відповідне нерухоме майно передано на реалізацію на електронних торгах до Полтавської філії ДП «СЕТАМ» на підставі заявки на реалізацію арештованого майна ВП № 59725318, копію якої також додано позивачем до позовної заяви. 04.02.2019 відбулись електронні торги за лотом №327117 з реалізації нерухомого майна: вбудований магазин промислових товарів, загальною площею 44,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Шевченка, 30/7, про що системою СЕТАМ складено протокол проведення електронних торгів № 386392 від 04.02.2019. Після повного розрахунку переможця торгів за придбане майно на підставі зазначеного протоколу 15.02.2019 видано акт про проведені електроні торги ВП № 57925318.

За рахунок коштів, що надійшли від примусової реалізації арештованого нерухомого майна боржника, в повному обсязі задоволено вимоги стягувача за виконавчим документом, тобто забезпечено фактичне виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі № 524/1032/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 503199,78 грн. та судового збору в розмірі 7548,00 грн., а також стягнуто основну винагороду приватного виконавця в розмірі 51074,78 грн. пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми.

21.02.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 57925318 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду /а.с. 37/.

Основна винагорода приватного виконавця за вищевказаним виконавчим провадженням стягнута у відповідності до вимог чинного законодавства в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 305 від 15.02.2019 /а.с. 36/.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною 5 вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, за змістом частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.

На виконання вимог частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

У відповідності до частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 6 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, вимогами частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В силу приписів частини 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Разом з цим, примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, може здійснювати приватний виконавець, зокрема, за заявою стягувача. Під час примусового виконання рішень приватний виконавець може вчиняти заходи, визначені у статті 10 Закону № 1404-VIII.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частина 3 статті 45 Закону №1404-VІІІ).

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені в Законі України № 1403-VIII від 02.06.2016 «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина 6 статті 31 Закону № 1403-VIII).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) частина 7 статті 31 Закону № 1403-VIII.

На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої суми. Право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Аналізуючи наведені норми в контексті спірних правовідносин, варто зазначити, що стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення крім випадків, встановлених законом, яке полягає, зокрема, у можливості стягувача самостійно, на власний розсуд або звернутись до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним відповідно до договірних умов.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.01.2021 у справі № 640/13434/19.

При цьому, слід зазначити, що у разі звернення стягувача до приватного виконавця для реалізації права на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, передбаченого пунктом 5 статті 37 Закону № 1404-VIII, виникає ситуація, в якій боржник має сплатити і винагороду приватному виконавцю за постановою приватного виконавця про стягнення основної винагороди і виконавчий збір за постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Разом з цим, пунктом 1 частини 1статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

З аналізу наведеної норми слідує, що законодавець чітко передбачив можливість стягнення з боржника лише одного з видів коштів виконавчого провадження.

Крім того, згідно пункту 5 частини статті 27 Закону № 1404-VIII у разі виконання рішення приватним виконавцем виконавчий збір не стягується.

Отже, умовою для завершення виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, що винесена у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення, є встановлення факту виконання такого рішення приватним виконавцем, що відображається у постанові приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження із зазначенням підстав для цього та посиланням на відповідну норму Закону.

Розглядаючи питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19 зазначив про те, що Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності.

Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).

Як уже було зазначено вище, виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того, чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною 8 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що «під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає».

На відміну від інших положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Як зазначено у згаданій вище постанові Верховного Суду у справі № 320/6215/19, логічний і цільовий способи тлумачення частини 8 статті 27 Закону свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

На основі цього, Верховний Суд у вказаній вище постанові зазначив, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє Суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на вжиті у частині восьмій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» часові маркери для її застосування: , , то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє виснувати, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця.

Водночас строк на оскарження у такому випадку пов`язується не з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору, а з діями державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, вчиненими після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того ж самого виконавчого листа.

Зрештою, враховуючи положення частини восьмої статті 27, частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», до способів судового захисту у подібних ситуаціях можна віднести, серед іншого, визнання дій, бездіяльності протиправними; зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. Способи такого роду не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору.

Указаний підхід до правозастосування дає змогу подолати невизначеність законодавчого регулювання, не атакувавши конвенційні й конституційні права особи та знайшовши справедливий баланс прав й інтересів учасників виконавчого провадження на основі волі законодавця, закладеної у нормі, що регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, 21.02.2019 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 57925318 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду /а.с. 37/.

Основна винагорода приватного виконавця за вищевказаним виконавчим провадженням стягнута у відповідності до вимог чинного законодавства в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 305 від 15.02.2019 /а.с. 36/.

Враховуючи, що виконавчий лист Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області № 524/1032/16-ц від 14.12.2016, був фактично виконаний приватним виконавцем, що підтверджується належними та допустимими доказами, з огляду на вищенаведені приписи законодавства та правову позицію Верховного Суду, у державного виконавця відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору за примусове виконання такого виконавчого документа, що може свідчити про протиправну бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження № 59039737, у разі, якщо йому було відомо, зокрема від боржника про наявність постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та про фактичне стягнення з боржника основної винагороди, що підтверджується платіжним дорученням №305 від 15.02.2019 року.

Застосовуючи ці висновки до даної справи, суд вважає необхідним зауважити таке.

Статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод. (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Окрім цього, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і задоволеними в адміністративному судочинстві можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити її становище і захистити порушене, на її думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет і підстави позову), характер порушеного права позивача і можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема, встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Своєю чергою, відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Характер і зміст спірних правовідносин свідчать про те, що звернувшись до суду з позовною вимогою про визнання протиправною і скасування постанови від 12.12.2018 №55687551 про стягнення виконавчого збору, ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту порушеного, на її думку, права. Оскаржувана постанова станом на дату її винесення була правомірною, відтак не може бути скасована, тож захистити відповідне право в обраний позивачем спосіб не можливо.

З урахуванням висновків суду щодо застосування аналогії закону, належним та ефективним способом захисту такого права є закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

На основі цього суд констатує відсутність підстав для задоволення позову з підстав заявлених позивачем.

Враховуючи відмову у задоволенні позову відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового Виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми (вул. Героїв Пожежників, буд.13, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43316700), Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Ігоря Сердюка, буд.43, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 34987562), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович (вулиця Троїцька, 89-А, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування постанови в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №55687551, виданої 12.12.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 51074,78 грн - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г.Ясиновський