Справа № 183/265/23
Суддя: Сікора О. О.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

24 травня 2023 року
Справа № 183/265/23
провадження № 2-а/932/139/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого Сікора О.О.,

секретаря судового засідання Фетіскіної К.Р.,

представника позивача Бєлікова В.І.,

представника відповідача Лавренкова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

В січні місяці 2023 року представник звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 004500, якою на громадянку Республіки Вірменія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн, визнати протиправною та скасувати; справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 203 КУпАП, стосовно громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування позову представник зазначив, що позивач, ОСОБА_1 , громадянка Республіки Вірменія, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14 лютого 2022 року прибула на територію України через КПП «Бориспіль». У зв`язку зі збройною агресією рф проти України, Позивач не мала можливості покинути територію України до закінчення відповідного терміну перебування. 22 грудня 2022 року позивач звернулась до Новомосковського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області з метою реєстрації та оформлення дозволу на імміграцію, натомість співробітниками даного відділу було відмовлено у прийнятті документів, складено стосовно позивача протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

22 грудня 2022 року заступником начальника Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Нетесою Євгенією Олександрівною було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004508 стосовно громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_1 про те, що 22 грудня 2022 року о 13:00 год. за адресою м. Новомосковськ, вул. Шевченка, 39 виявлено ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої статті 203 КУпАП.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_1 було подано на ім`я начальника Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області ОСОБА_2 пояснення, у якому вказано, що 14 лютого 2022 року вона прибула на територію України через КПП «Бориспіль», з приїзду і по теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з батьком, у лютому 2022 року та у листопаді 2022 року зверталась до Державної міграційної служби України щодо оформлення дозволу на імміграцію, проте відповіді надано не було. Окрім того, зазначила, що вчасно не покинула територію України, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, постійними обстрілами та зупиненням діяльності аеропортів.

Проте, надані пояснення враховані не були та, як наслідок, за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, 22 грудня 2022 року на підставі протоколу про адміністративне правопорушення стосовно позивача серії ПР МДН № 004508 начальником Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Максименком Артемом Вікторовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 004500, відповідно до якої на громадянку Республіки Вірменія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Згідно зі змістом даної постанови при розгляді справи додатково було встановлено, що громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_1 вчасно не виїхала за межі території України через те, що почалась війна, що є порушенням частин першої, третьої статті 3, частини шістнадцятої статті 4, статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 203 КУпАП.

22 грудня 2022 року заступником начальника Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Нетесою Євгенією Олександрівною було винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 16, затверджене начальником Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Максименком Артемом Вікторовичем, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Вірменії ОСОБА_1 та зобов`язати її покинути територію України у термін до 01 січня 2023 року.

При наданні пояснень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 наголошувала на тому, що вчасно не покинула територію України з причин, що не залежали від її волі, а саме: через 10 днів після її прибуття на території України розпочалась повномасштабна війна, у зв`язку з чим всі аеропорти припинили свою діяльність, було введено воєнний стан, що супроводжувалося масштабними ракетними обстрілами, що становили загрозу життю та здоров`ю людини.

Окрім того, ОСОБА_1 протягом часу проживання на території України мала наміри та вчиняла відповідні дії з метою легалізувати своє перебування, а саме зверталась з відповідним питанням до органів ДМС у лютому, листопаді та грудні 2022 року, проте відповідь отримано не було.

Більше того, факт перебування ОСОБА_1 на території України після закінчення відповідного терміну перебування було встановлено співробітниками Новомосковського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області 22 грудня 2022 року саме під час особистого звернення позивача з питанням щодо оформлення дозволу на імміграцію.

Як вбачається з повідомлення Міністерства юстиції України «Щодо подання документів, які посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус, для вчинення нотаріальних дій, проведення реєстраційних дій та державної реєстрації актів цивільного стану», яке було опубліковане 13 березня 2022 року на веб-порталі Урядового порталу, на період дії воєнного стану у громадян України, іноземців та осіб без громадянства обмежена можливість обміну документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України по досягненню 25- і 45-річного віку.

Таким чином, факт ненадання відповіді посадовими особами ДМС України на звернення Позивача щодо легалізації її перебування на території України та вищеописане повідомлення Міністерства юстиції України у своїй сукупності призводить до висновку про призупинення надання відповідних послуг іноземцям та особам без громадянства органами ДМС. Вищевказане додатково підтверджує відсутність умислу в діях ОСОБА_1 .

Крім того, оскаржувана постанова серії ПН МДН № 004500 була прийнята начальником Новомосковського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області Максименком Артемом Вікторовичем у період карантину. Відтак, вимоги, встановлені пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актiв України, запобігання i Поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення дотримано не було.

З огляду на все вищевикладене, враховуючи те, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняла дії спрямовані на легалізацію її перебування на території України, а неможливість вчасно покинути територію України зумовлена збройною агресію рф проти України, введенням воєнного стану, що супроводжується постійними масштабними ракетними обстрілами, у тому числі на території її проживання, та зупиненням діяльності аеропортів, порушення позивачем Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» спричинено непереборними обставинами, що виключає наявність умислу у її діях щодо ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування. Як наслідок, у вищеописаних діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений частиною першою статті 203 КУпАП.

05 травня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, зазначаючи такі обґрунтування.

Так, позивач законно, з 14 лютого 2022 року, перебував на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів, і протягом вказаного строку не звертався до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів із заявою про надання дозволу на імміграцію.

Відповідно до службової записки відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства № 1201.3.4/20136-23 від 03 травня 2023 року громадянка Вірменії ОСОБА_1 станом на 03 травня 2023 року з заявою про надання дозволу на імміграцію не зверталася, дозвіл на імміграцію не надавався, з заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання не зверталася, рішення про оформлення, видачу, обмін, скасування, вилучення, визнання недійсною, зниження посвідки на тимчасове проживання відносно ОСОБА_1 не приймалося, посвідкою на тимчасове проживання не документувалась, із заявою про продовження строку перебування на території України не зверталася, рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземки на території України відносно ОСОБА_1 не приймалося,

Вiдповiдно до службової записки відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців тa осіб без громадянства № 1201.3.3/20059-23 від 02 травня 2023 року, згідно з проведених перевірок відносно громадянки Вірменії ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до вiддiлу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції не зверталася, інформація, щодо визнання біженцем особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця стосовно ОСОБА_1 відсутня.

Щодо твердження позивача про неможливість продовження терміну перебування в Україні у зв`язку з активними бойовими діями на території місця проживання позивача, представник зазначив, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, де визначено території активних бойових дій. В даному списку відсутня територія міста Дніпра, де проживає позивач разом з батьком, а саме: АДРЕСА_1 .

Стосовно посилання позивача на введення карантинних заходів спричинених коронавірусом SARS-CoV-2, представник відповідача вказав, що карантин на території України вперше введено 18 березня 2020 року, а позивач порушує міграційне законодавство з 15 травня 2022 року (термін граничного періоду перебування, коли позивач мав самостійно виїхати з території України). Отже в даному випадку, позивач не підпадає під заходи встановлені Постановою КМУ № 259 від 18 березня 2020 року, оскільки заїхав на територію України в період дії карантину без перепон, коли карантинні заходи послаблені і всі пункти перетину кордону працюють у штатному режимі, а отже наслідки порушення міграційного законодавства спричинив не карантин, а свідоме ухилення від виїзду з України.

Окрім того, у випадку порушення термінів перебування через карантин, позивач, відповідно до чинного законодавства України, мала звернутись до органів ДМС iз заявою щодо подовження терміну перебування на території України, надавши докази того, що саме карантин спричинив неможливість полишити територію України у визначений чинним законодавством України строк, чого останньою зроблено не було.

Щодо доводів представника позивача відносно незаконності оскаржуваної постанови, представник відповідача зазначив, що вона є законною, оскільки позивач після закінчення (востаннє здійснивши в`їзд в Україну у 14.02.2022 році) граничного періоду тимчасового перебування на території України встановленого законодавством (не більш як 90 днів протягом 180 днів), ухилилася від виїзду з України, та не маючи інших законних підстав для подальшого перебування в Україні, перейшла на нелегальне становище в Україні, чим порушила вимоги частини шістнадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Крім того, вказана постанова прийнята з урахуванням та дотриманням всіх норм чинного законодавства на підставі діючого законодавства України, та відповідно, підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

На судовому засіданні представник позивача Бєліков В.І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що позивач 22 грудня 2022 року зверталася до органу ДМС із заявою про надання дозволу на імміграцію та отримала відповідь, якою їй було відмовлено у цьому. Саме у зв`язку з поданням даної заяви і було представниками ДМС складено щодо неї протокол та постанову. Позивач зверталась із даною заявою також у лютому та листопаді 2022 року, однак відомостей про це немає у відповідача, оскільки уповноважені особи відмовляли їй у прийнятті документів. Справжні інтереси позивача в тому, що вона має бажання постійно жити в України разом з батьком громадянином України, однак вона розуміла, що за відсутності дозвільних документів має тимчасово виїхати, чого зробити не могла із-за введення воєнного стану. З заявою про отримання громадянства вона повинна була звертатися фактично одразу по приїзду, оскільки для її розгляду необхідний значний час. Проте, позивач не змогла цього зробити з причини початку війни через 10 днів після її прибуття. Крім того, для позивача в Вірменії існує небезпека для життя і здоров`я, оскільки на її території знаходиться регулярна російська армія. Також представник повідомив, що позивач вільно володіє українською мовою та власноруч надавала письмові пояснення, а він як адвокат був присутній при складенні протоколу та постанови, до форми та змісту яких у нього жодних зауважень не було.

Представник відповідача Лавренков О.В. просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на його необґрунтованість, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов. Додатково зазначив, що позивач порушила встановлений законом термін перебування на території України, а відтак порушила відповідне законодавство. Органи ДМС з початку воєнного стану невеликий проміжок в лютому місяці не працювали, проте з 9 березня 2022 року всі органи виконували свої обов`язки в загальному порядку, а тому перешкод у позивача не було у зверненні з відповідною заявою. Відповідачем були надані відповіді з приводу того, що позивач не зверталась із заявою про надання дозволу на імміграцію, оскільки таких звернень у встановленій законом формі та із необхідним переліком документів подано не було.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Республіки Вірменія, що підтверджується паспортом тип Р, код держави ARM паспорт № НОМЕР_1 , виданий 26 жовтня 2021 року органом 009, дата закінчення строку дії 26 жовтня 2031 року. З вказаного паспорту також вбачається, що він дійсний в іноземних державах до 22 грудня 2023 року.

Відповідно до інформації наявної в веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») ОСОБА_1 здійснила в`їзд на територію України через пункт пропуску «Бориспіль-D» в особистих справах 14 лютого 2022 року, після чого з території України не виїжджала. До вказаної дати позивач також здійснювала в`їзд на територію України 20 травня 2021 року та виїжджала 27 серпня 2021 року.

Відповідно до довідки № 077 про реєстрацію в Державному реєстрі згідно з даними Державного реєстру населення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично зареєстрована з 11 листопада 2011 року за адресою: АДРЕСА_2 .

22 грудня 2022 року заступником начальника Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Нетесою Євгенією Олександрівною було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004508 стосовно громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_1 про те, що 22 грудня 2022 року о 13:00 год. за адресою: м. Новомосковськ, вул. Шевченка, 39, виявлено ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої статті 203 КУпАП.

У ході розгляду даної справи ОСОБА_1 було подано на ім`я начальника Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області ОСОБА_2 пояснення, у якому вказано, що 14 лютого 2022 року вона прибула на територію України через КПП «Бориспіль», з приїзду і по теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з батьком, у лютому 2022 року та у листопаді 2022 року зверталась до Державної міграційної служби України щодо оформлення дозволу на імміграцію, проте відповіді надано не було. Окрім того, зазначила, що вчасно не покинула територію України, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, постійними обстрілами та зупиненням діяльності аеропортів.

22 грудня 2022 року на підставі протоколу про адміністративне правопорушення стосовно позивача серії ПР МДН № 004508 начальником Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Максименком Артемом Вікторовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 004500, відповідно до якої на громадянку Республіки Вірменія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Згідно зі змістом даної постанови при розгляді справи додатково було встановлено, що громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_1 вчасно не виїхала за межі території України через те, що почалась війна, що є порушенням частин першої, третьої статті 3, частини шістнадцятої статті 4, статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 203 КУпАП.

22 грудня 2022 року заступником начальника Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Нетесою Євгенією Олександрівною було винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 16, затверджене начальником Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Максименком Артемом Вікторовичем, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Вірменії ОСОБА_1 та зобов`язати її покинути територію України у термін до 01 січня 2023 року.

При наданні пояснень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 наголошувала на тому, що вчасно не покинула територію України з причин, що не залежали від її волі, а саме: через 10 днів після її прибуття на території України розпочалась повномасштабна війна, у зв`язку з чим всі аеропорти припинили свою діяльність, було введено воєнний стан, що супроводжувалося масштабними ракетними обстрілами, що становили загрозу життю та здоров`ю людини.

На даний час штраф позивачем не сплачено, а 06 січня 2023 року Новомосковським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області було направлено лист до Чечелівського відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо невиконаної постанови серії ПН МДН № 004500 від 22 грудня 2022 року про стягнення штрафу у розмірі 6800 грн з громадянки Вірменії ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви про надання інформації та прийняття документів від 22 грудня 2023 року вх. № А-81/6/1235-22 вбачається, що позивач зверталася до Новомосковського відділу (м. Новомосковськ) ГУ ДМС України у Дніпропетровській області із заявою в якій просила повідомити їй про можливість прийняття заяви про надання дозволу на імміграцію, а в разі неможливості прийняття заяви про надання дозволу на імміграцію надати письмову обґрунтовану відповідь.

17 січня 2023 року на вказану заяву Новомосковським відділом (м. Новомосковськ) ГУ ДМС України у Дніпропетровській області було надано відповідь за № 1235-178/1235-23 відповідно до якої повідомлено про неможливість подання позивачем відповідної заяви, так як нею порушено правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до службових записок відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства № 1201.3.4/20136-23 від 03 травня 2023 року та № 1201.3.4/20081-23 від 02 травня 2023 року громадянка Вірменії ОСОБА_1 станом на 03 травня 2023 року з заявою про надання дозволу на імміграцію не зверталася, дозвіл на імміграцію не надавався, з заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання не зверталася, рішення про оформлення, видачу, обмін, скасування, вилучення, визнання недійсною, зниження посвідки на тимчасове проживання відносно ОСОБА_1 не приймалося, посвідкою на тимчасове проживання не документувалась, із заявою про продовження строку перебування на території України не зверталася, рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземки на території України відносно ОСОБА_1 не приймалося.

Відповідно до службової записки відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства № 1201.3.3/20059-23 від 02 травня 2023 року, згідно з проведених перевірок відносно громадянки Вірменії ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до вiддiлу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції не зверталася, інформація, щодо визнання біженцем особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця стосовно ОСОБА_1 відсутня.

Правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення від 22 грудня 2022 року є предметом судового розгляду у даній справі.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 203 КУпАП правопорушенням визнається порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті,

Тобто, об`єктивною стороною даного правопорушення є зокрема порушення іноземцем правил перебування в Україні, що виявилось в його ухиленні від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, щодо чого і складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення.

Вказане свідчить про те, що суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Із з`ясованих обставин та позицій сторін встановлено, що позивач не заперечує обставини щодо того, що вона на час складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду на його підставі справи не мала оформленого документу, який би надавав їй право легально проживати на території України. Також позивач не заперечує своєї обізнаності щодо того, що вона зобов`язана була виїхати з території України після спливу строку її законного перебування. Це вбачається і з її попередній дій щодо в`їзду на територію України 29 травня 2023 року та виїзду 27 серпня 2023 року, що мало місце в межах 90 днів дозволених для перебування на території України.

Проте, позивач заперечує проти наявності в її діях умислу від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, стверджуючи, що для неї існували об`єктивні перешкоди залишити територію України у зв`язку з:

введенням на її території воєнного стану, що супроводжувалось постійними обстрілами, зупиненням діяльності аеропортів, при тому, що до Вірменії можливо дістатись лише на літаку;

введенням з 19 грудня 2020 року і дією до 31 грудня 2022 року на території України карантину, у зв`язку з чим вона як іноземець підпадала під дію Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», тобто була звільнена від адміністративної відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

вчиненням дій спрямованих на легалізацію її перебування на території України, а саме шляхом неодноразового звернення до Новомосковського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області з питанням щодо оформлення дозволу на імміграцію, щодо чого їй не було надано жодної відповіді, що свідчить про призупинення надання відповідних послуг іноземцям та особам без громадянства ДМС.

Надаючи оцінку вказаним доводам суд виходить з наступних положень законодавства.

Згідно з діючим законодавством України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон).

Положеннями частини першої статті 9 Закону, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону, відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Положеннями частини третьої статі 9 Закону, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини шістнадцятої статті 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до пункту 8 Порядку, заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства i приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються MBC.

Таким чином, не маючи інших законних підстав для перебування на території України визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач, мав право тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів, на підставах визначених частиною шістнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Положеннями пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», закріплено, що нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до Стратегії національної безпеки України затвердженої Указом Президента України від 14 вересня 2020 року № 392/2020, а саме пункту 30 частини ІІ Поточні та прогнозовані загрози національній безпеці та національним інтересам України з урахуванням зовнішньополітичних та внутрішніх умов, вказано зростання кількості порушень міграційного законодавства України іноземцями та особами без громадянства, зокрема вихідцями з держав міграційного ризику, а також залучення цих осіб до протиправної діяльності.

Згідно з діючим законодавством України, питання щодо надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання, скасування дозволу на імміграцію, визначено у Законі України «Про імміграцію».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кiлькiсть іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати імміграцію протягом календарного року; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію поза квотою імміграцii надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів: організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про імміграцію», заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач прибула на територію України 14 лютого 2022 року на законних підставах, а відтак зобов`язана була залишити її після спливу 90 днів, тобто з 15 травня 2022 року, оскільки протягом вказаного часу не отримала документ, який би надавав їй право і в подальшому знаходитись на території України легально.

Вищевказаними доказами підтверджено, що позивач і в подальшому не зверталась із відповідними заявами до органу ДМС у встановленому законом порядку та не отримувала відповідних документів. Тобто, на момент складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності нею було порушено вимоги частин першої, третьої статті 3, статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 203 КУпАП, що і було встановлено уповноваженою особою ДМС України.

Наявність умислу в діях позивача вбачається із її беззаперечної обізнаності щодо обмежень встановлених для перебування на території України іноземців, усвідомлення необхідності залишення території України з 15 травня 2022 року, відсутності об`єктивних перешкод у виїзді з території України.

Посилання позивача на введення воєнного стану на всій території України як перешкоду для її виїзду за її межі спростовуються цим же фактом, адже саме у зв`язку із введенням такого стану в країні були запроваджені найбільш сприятливі умови для її залишення громадянами, іноземцями та особами без громадянства з метою забезпечення їх безпеки, ще й за наявності у позивача усіх необхідних документів для цього.

Крім того, позивач не зверталась до компетентних органів із заявою про неможливість здійснення виїзду у зв`язку з впровадженням воєнного стану та потребуванням у зв`язку з цим допомоги. Навпаки, позивач вказує, що вона намагалась отримати дозвіл на імміграцію, що передбачає в подальшому отримання права на постійне проживання в України.

Посилання позивача на перешкоди у виїзді з території України в виді запровадженого карантину, жодним чином не обґрунтовані, адже не наведено обставин, які б об`єктивно заважали позивачу у цьому та вона не зверталась до органів ДМС по допомогу з даного приводу.

Положення пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 530-IX, відповідно до якого не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину, на яке посилається представник позивача, не розповсюджуються на ОСОБА_1 , оскільки відсутні обставини вважати, що вона перебувала на території України в статусі іноземної особи станом на 17 березня 2020 року, тобто дати з якої діє відповідне положення.

Крім того, згідно з зазначеними вище даними щодо перетину позивачем кордону України вона безперешкодно в`їжджала на її територію та виїжджала з неї під час дії карантину.

Застереження у Постанові КМУ № 259 від 18 березня 2020 року щодо не застосування заходів адміністративного впливу до іноземців за вказаних вище обставин також не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки в редакції вказаного нормативного акту з 07 серпня 2021 року відповідні застереження виключені.

Щодо посилання позивача на вжиття неодноразових заходів спрямованих на отримання дозволу на імміграцію та не надання відповіді на її заяви, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено відсутність факту звернення позивача до органів Державної міграційної служби у встановленому законом порядку із заявою про надання дозволу на імміграцію.

Заява ОСОБА_1 від 22 грудня 2022 року лише свідчить про те, що після спливу значного проміжку часу вона звернулася до органу ДМС із проханням надати роз`яснення з приводу наявного у неї права на подання відповідної заяви. Тобто самого факту звернення із відповідною заявою не було.

Посилання представника позивача на усне звернення позивача у лютому та листопаді 2022 року до фахівців ДМС та не прийняття ними відповідної заяви, не підтверджені належними доказами, а самі такі факти не можуть свідчити про виконання позивачем усіх необхідних дій для того, щоб розпочати процедуру вирішення питання про надання дозволу на імміграцію.

Такі дії не можуть свідчити про те, що позивач не була обізнана щодо відсутності у неї права перебувати на території України, або введення її в оману чи надання їй спотвореної інформації щодо можливості подальшого перебування на території України.

Позивач усвідомлювала факт свого незаконного перебування на території України після спливу 90 денного строку, розуміла необхідність здійснення виїзду за межі України, мала таку об`єктивну можливість, проте не здійснила цього, що свідчить про наявність ознак умислу в її діях щодо ухилення від виїзду за межі України.

Таким чином, оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 004500, якою на громадянку Республіки Вірменія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн відповідно до частини першої статті 203 КУпАП прийнята начальником Новомосковського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області Максименком Артемом Вікторовичем обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а доводи, викладені в позовній заяві не знайшли своє підтвердження, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись статтями 271, 289, 293, 295 КАС України, Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: _______________ О.О. Сікора