Справа № 380/7322/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7322/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оформлене рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №29 від 22.02.2023 року, та скасувати вказане рішення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачеві, з дня звернення 15.02.2023 року.

Ухвалою судді від 11.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Посилається на те, що досягнувши 45-річного віку вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VІІІ). Зазначила, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 (далі - Рішення №1-р/2020, КСУ відповідно), яким зміни до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом №213-VІІІ, були визнані неконституційними. Проте відповідач відмовив їй у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (50 років), посилаючись на п.1 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), яким, зокрема, підвищено вік виходу на пенсію на пільгових умовах. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що за результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення №29 від 22.02.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що станом на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах позивач досягла віку 45 років. Посилаючись на вимоги п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначив, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Тому, на думку відповідача, питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може розглядатись лише після досягнення нею віку 50 років за наявності необхідного страхового стажу та стажу на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. Окрім того, вказав, що період роботи з 04.10.2004 року по 28.12.2017 року не підтверджено документами, що свідчать про проведення атестації робочого місця. За таких обставин вважає, що станом на дату звернення за призначенням пенсії у позивача відсутнє право на пенсію за віком на пільгових умовах. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на відсутність законних підстав для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням нею на момент звернення до органів Пенсійного фонду пенсійного віку, визначеного п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (50 років), та не підтвердженням спірного періоду документами про проведення атестації робочого місця. Зважаючи на викладене, вважає, що дії відповідачів є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює повний робочий день у Комунальному некомерційному підприємстві « 5-а міська комунальна клінічна поліклініка м.Львова»: у період з 04.10.2004 року як внутрішній сумісник на 0,25 посади; з 09.12.2004 року переведена на основне місце праці - на 1,0 посади лікаря-рентгенолога та по даний час виконує опис рентгенівських знімків, проводить фотообробку рентгенограм, описує рентгеноскопії, працює безпосередньо з джерелами іонізуючого випромінювання за професією (посадою) лікар-рентгенолог рентгенологічного відділення, що передбачено Списком №1, розділ XIX «Охорона здоров`я», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461.

15.02.2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач прийняв рішення від 22.02.2023 року №29 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах з посиланням на відсутність достатнього віку, необхідного для призначення такої пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено, що «... Пенсійний вік визначений п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 50 років.

Вік заявника 45 років 22 день.

Необхідний страховий стаж визначений п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державно пенсійне страхування» становить не менше 20 років, з них не менше 07 років 06 місяців на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1.

Страховий стаж особи становить 29 років 08 місяців 28 днів, пільговий стаж за Списком №1 складає 05 років 00 місяців 03 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви.

За доданими документами не враховано пільговий стаж по довідці №08 від 01.02.2023 року з 04.10.2004 року по 28.12.2007 року, оскільки до електронної пенсійної справи необхідно долучити накази про проведення атестації робочого місця стосовно «лікар-рентгенолог». Пільгова довідка потребує перевірки.

Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного пільгового стажу та пенсійного віку».

Не погоджуючись з рішенням відповідача від 22.02.2023 року №29 про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, 03.10.2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом XIV-1, який містить п.1 ч.2 ст.114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

З наведеного слідує, що на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Тобто існувала колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (постанова від 03.11.2021 року) прийшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п.56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, як визначено ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 мали бути враховані пенсійним органом під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а також ураховуються судом під час розгляду цієї справи.

Щодо заперечень відповідача проти зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 04.10.2004 року по 28.12.2017 року, у зв`язку з відсутністю атестації робочого місця на відповідній посаді, то суд не приймає до уваги такі, адже Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформовано правовий висновок, відповідно до якого не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Поряд з цим, суд враховує, що в матеріалах справи міститься довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зі змісту якої слідує, що робоче місце лікаря-рентгенолога у рентгенологічному відділенні атестовано (згідно наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці №163-В від 08.06.2012 року, №217 від 29.12.2017 року, №136 від 01.07.2019 року, №285 від 22.10.2020 року, №269-км від 15.07.2021 року).

Також, суд приймає до уваги і те, що в силу вимог абз.4 п.1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу).

Втім, відповідач письмово не повідомляв позивача про те, які документи необхідно подати додатково, а, всупереч абз.4 п.1.9 Порядку №22-1, прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.02.2023 року №29 за результатами розгляду заяви позивача від 15.02.2023 року.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», діяв не у спосіб, визначений законодавством, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 22.02.2023 року №29 є протиправним та та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії позивач досягнула 45 років, мала необхідний страховий стаж роботи більше 15 років, у т.ч. на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 більше 7 років 6 місяців, суд дійшов висновку, що остання має право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком №1 згідно з пунктом «а» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Водночас, вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З приписів вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Оскільки позивачем виконано всі умови, визначені законом для призначення пенсії, відтак, в силу вимог ст.ст.5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту її порушених прав, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 15.02.2023 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як особи, що приймала оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 22.02.2023 року №29.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 15.02.2023 року на підставі пункту «а» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.