Справа № 480/4637/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 р.Справа № 480/4637/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 р. (ухвалене суддею Сидорук А.І., повний текст якого складено 03.03.2023 р.) по справі № 480/4637/22за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Сумської області , Державної судової адміністрації України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Господарського суду Сумської області, Державної судової адміністрації України, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні позивачці, в законодавчо встановленому порядку та розмірі, суддівської винагороди за час вимушеного прогулу; зобов`язати Господарський суд Сумської області нарахувати позивачці суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2019 р. по 06.07.2022 р. у сумі 3919590,6 грн., а також виплатити її після вирахування податків і зборів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 р. позов задоволено частково, а саме: стягнуто з Господарського суду Сумської області на користь позивачки суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 13.03.2019 р. по 06.07.2022 р. у розмірі 706400,70 грн., що визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 р. та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні позивачці, в законодавчо встановленому порядку та розмірі, суддівської винагороди за час вимушеного прогулу; зобов`язати Господарський суд Сумської області нарахувати позивачці суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2019 р. по 06.07.2022 р. у сумі 3735088,70 грн., а також виплатити її після вирахування податків і зборів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим, незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України Про судоустрій і статус суддів, Кодексу законів про працю України (в подальшому КЗпП), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач Господарський суд Сумської області, подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання відповідачі своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, Господарський суд Сумської області просив розгляд справи проводити за відсутності свого представника.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Указом Президента України № 1290/2010 від 28.12.2010 р. Про призначення суддів ОСОБА_2 призначено строком на п`ять років на посаду судді Господарського суду Сумської області.

Наказом Голови господарського суду Сумської області № 4 від 20.01.2011 р. ОСОБА_2 зараховано до штату суду на посаду судді строком на п`ять років.

Згідно із дипломом НОМЕР_1 кандидата наук, виданого Сумським державним університетом, позивачка здобула науковий ступень кандидата юридичних наук на підставі рішення Атестаційної колегії від 20.03.2018 р.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 3435/15-18 від 08.11.2018 р. Про звільнення судді ОСОБА_2 з посади судді господарського суду Сумської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV Перехідні положення Конституції України позивачку звільнено з посади судді Господарського суду Сумської області.

Наказом голови Господарського суду Сумської області № 7 Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2 від 11.03.2019 р. позивачку відраховано зі штату Господарського суду Сумської області з 12.03.2019 р.

Згідно із Свідоцтвом про шлюб Серії ІБП № 172141 від 20.02.2022 р. ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 та після державної реєстрації змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 р. у справі № 9901/932/18 визнано протиправним і скасовано вказане рішення Вищої ради правосуддя № 3435/15-18 від 08.11.2018 р.

07.07.2022 р. позивачка звернулася до Господарського суду Сумської області із заявою, в якій просила поновити її на посаді судді та виплати суддівську винагороду в порядку та розмірі, передбаченому ч.ч. 1-9 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Наказом голови Господарського суду Сумської області від 07.07.2022 р. № 10 Про поновлення на роботі ОСОБА_2 скасовано наказ голови суду № 7 від 11.03.2019 р. Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2 та поновлено позивачку на посаді судді в штаті Господарського суду Сумської області з 12.03.2019 р.

Листом Господарського суду Сумської області від 08.07.2022 р. № 02-49/2471/22/1251/22 позивачці відмовлено в нарахуванні суддівської винагороди та виплаті з підстав відсутності відповідних коштів у фонді суддівської винагороди на поточний рік.

Листом Господарського суду Сумської області від 19.07.2022 р. № 02-47/22/1376/22 відповідач звернувся до ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх суддів, з проханням надання роз`яснення щодо нарахуваня суддівської винагороди судді ОСОБА_2 з дня її звільнення по день її поновлення.

З урахуванням поновлення на посаді позивачки 20.07.2022 р. ДСА України уточнено розрахунок річного фонду суддівської винагороди на 2022 рік.

Наказом голови Господарського суду Сумської області № 15 від 04.08.2022 р. Про суддівську винагороду ОСОБА_5 , зокрема, встановлено судді Господарського суду Сумської області щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15% посадового окладу з 20.03.2018 р.; фінансово-економічному відділу взяти до уваги, що судді ОСОБА_2 з 05.08.2018 р. була встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу (наказ від 08.11.2018 р. № 26); судді ОСОБА_2 , як судді, яка не здійснює правосуддя, здійснювати виплату суддівської винагороди у розмірі посадового окладу без нарахування доплат до посадового окладу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 р., яке, згідно із відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 21.03.2023 р., визнано протиправним та скасовано п. 4 наказу голови Господарського суду Сумської області від 04.08.2022 р. № 15 Про суддівську винагороду ОСОБА_6 та зобов`язано Господарський суд Сумської області нарахувати та виплатити судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_2 , суддівську винагороду, починаючи з 07.07.2022 р., що складається з: регіонального коефіцієнту -1,1 (п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів); щомісячної доплати за вислугу років у зв`язку з наявністю стажу більше 10 років - 30% посадового окладу (ч. 5 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів); щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата в розмірі 15% посадового окладу судді (ч. 7 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Не погоджуючись з не нарахуванням відповідачем суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що: розрахунок суми суддівської винагороди позивачки повинен відбуватися з 13.03.2019 р., з урахуванням середньоденної заробітної плати позивачки в розмірі 848,02 грн., на підставі довідки про суддівську винагороду ОСОБА_2 за вересень жовтень 2018 року № 02-46/23 від 09.01.2023 р. (в подальшому довідка № 02-46/23 від 09.01.2023 р.), у зв`язку з чим суддівська винагорода позивачки за час вимушеного прогулу з 13.03.2019 р. по 06.07.2022 р. складає 706400,70 грн.; позивачка до відповідача з заявами про надання допомоги на оздоровлення за 2019-2021 роки не зверталася, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити таки виплати без волевиявлення позивачки; допомога на оздоровлення за 2022 рік позивачці виплачена, що підтверджується довідкою про надання допомоги на оздоровлення позивача; невиконання відповідачем дій не має характеру саме протиправної бездіяльності та не може бути визнано такою, оскільки обумовлене сукупністю обставин, які об`єктивно унеможливили своєчасне вчинення відповідних дій, а не безпідставним зволіканням чи небажанням їх вчиняти.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України, зокрема, встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Щодо позовної вимоги позивачки про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виразилась у ненарахуванні позивачці, в законодавчо встановленому порядку та розмірі, суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення цієї позовної вимоги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності суддів здійснює Державна судова адміністрація України. Вказана норма також визначена в підпункті 2 пункту 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 р. № 141/015-19. Згідно з підпунктом 14 пункту 9 Положення Голова ДСА України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є ДСА України.

На виконання функцій головного розпорядника, ДСА України запитує цю інформацію у судах. Господарський суду Сумської області, відповідно, подає до ДСА України розрахунок річного фонду суддівської винагороди із зазначенням прізвища суддів, базового розміру посадового окладу, та інших доплат, належних вказаним суддям. ДСА України, як головний розпорядник, виділяє асигнування для виплат суддівської винагороди за КЕКВ 2113 на точно розраховану суму. У випадку змін протягом року у складі суддів чи належних їм виплат суд подає уточнення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Господарським судом Сумської області вжиті заходи щодо нарахування позивачці суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, а саме, направлено лист до ДСА України щодо нарахування позивачці суддівської винагороди, а ДСА України уточнено розрахунок річного фонду суддівської винагороди на 2022 рік, з урахуванням поновлення на посаді позивачки, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправної бездіяльності відповідачів щодо ненарахування та виплати позивачці суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Щодо розрахунку суддівської винагороди позивачки за час вимушеного прогулу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, в подальшому - Постанова № 100).

Відповідно до п. п. 4, 5 Постанови № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Судовим розглядом встановлено, що до звільнення з посади на підставі наказу голови Господарського суду Сумської області № 7 Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2 від 11.03.2019 р. позивачка в період: з 02.11.2018 р. по 13.11.2018 р.; з 13.11.2018 р. по 22.11.2018 р.; з 27.11.2018 р. по 06.12.2018 р.; з 06.12.2018 р. по 30.12.2018 р.; з 02.01.2019 р. по 23.02.2019 р.; з 11.02.02.2019 р. по 22.02.2019 р.; з 25.02.2019 р. по 08.03.2019 р.; з 11.03.2019 р. по 23.03.2019 р. хворіла, що підтверджується відповідними листками непрацездатності, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Оскільки з незалежних від позивачки обставин з листопада 2018 року по день звільнення вона фактично не працювала, то суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до п. 4 Постанови 100, для розрахунку суддівської винагороди за час вимушеного прогулу позивачки необхідно застосувати посадовий оклад судді місцевого суду, встановлений Законом України Про судоустрій і статус суддів, станом на 12.03.2019 р.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність застосування для розрахунку у спірних правовідносинах довідки № 02-46/23 від 09.01.2023 р., із урахуванням розміру суддівської винагороди позивачки за вересень жовтень 2018 року.

Щодо визначення розміру посадового окладу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Станом на 12.03.2019 р. розмір грошового забезпечення судді визначався ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI та ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII.

Відповідно до п.п. 1, 2 , 3, 5, 7, 10 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII (в редакції чинній станом на 12.03.2019 р.), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно із п. п. 23, 24 розділу Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII (в редакції чинній станом на 12.03.2019 р.) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № № 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить: з 1 січня 2019 року для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

Згідно із п. 3, 10 ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 1-7/2018(4062/15) від 04.12.2018 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат"; визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII; положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, станом на 12.03.2019 р., з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі № 1-7/2018(4062/15) від 04.12.2018 р., розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов атестацію, становив 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням коіфіцієнта 1,1, оскільки в м. Суми більше ста тисяч населення, та доплат на які має право працюючий суддя.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року у розмірі 1921 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII (в редакції чинній станом на 12.03.2019 р.), суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка має більше 10 років стажу та наказом № 26 від 08.11.2018 р. їй встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

Доводи апелянтки, що для розрахунку її середньомісячного грошового забезпечення необхідно застосовувати розміри посадового окладу, встановлені в ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки станом на 12.03.2019 р., відповідно до п. 23 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримував суддівську винагороду, визначену відповідно до ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI, з урахуванням висновків, викладених в рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-7/2018(4062/15) від 04.12.2018 р.

Також суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивачки, що до її грошового забезпечення повинна включатися доплата за науковий ступень у розмірі 15 %, оскільки ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачкою не надано будь-яких даних, що відповідач повідомлявся про встановлення їй такого наукового ступеня, а також про необхідність виплати їй такої надбавки.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково та стягнути на користь позивачки суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 12.03.2019 р. по 06.07.2022 р. (39 місяців 24 дні) із розрахунку місячної суддівської винагороди в розмірі 41205,45 грн., яка дорівнює (15х1921)х1,1+30% ((15х1921)х1,1, в загальному розмірі 1655253,03 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Господарського суду Сумської області на користь позивачки суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 13.03.2019 р. по 06.07.2022 р. у розмірі 706400,70 грн.

Прийняти в цій частину постанову, якою: позов ОСОБА_1 задовольнити частково; стягнути з Господарського суду Сумської області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 12.03.2019 р. до 06.07.2022 р. у розмірі 1655253,03 грн.; в іншій частині позову відмовити.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 р., відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, залишити без змін.

Доводи апелянтки в цій частині спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 по справі № 480/4637/22 в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти постанову, якою в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Господарського суду Сумської області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 12.03.2019 р. до 06.07.2022 р. у розмірі 1655253 (один мільйон шістсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят три) гривні 03 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 26.05.2023 року