Справа № 460/48520/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/48520/22 пров. № А/857/2152/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судова-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевич Т.В.,

Сеник Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 460/48520/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції - Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення - 11.01.2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі також ГУ ПФ України у Рівненській області, відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також ГУ ПФ України у Харківській області, відповідач 1), в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №62 від 01 листопада 2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 26 жовтня 2022 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 травня 2022 року позивачу виповнилося 55 років, має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із цим 26 жовтня 2022 року вона звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом з тим, позивачу було відмовлено у задоволенні зазначеної заяви у зв`язку з недосягненням необхідного віку. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №62 від 01 листопада 2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судовий збір у сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень, 20 коп.).

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не повною мірою було досліджено докази, а відповідно не вірно застосовано норми матеріального права, а саме розв`язуючи даний спір, судом першої інстанції не враховано норми статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку за наявності встановленої цією статтею тривалості постійного проживання або постійної роботи на радіоактивно забруднених територіях, а не тривалості реєстрації на таких територіях. Скаржник зазначає, що не взято до уваги, що згідно копії диплому НОМЕР_1 позивач навчалась в Інституті інженерів водного господарства м. Рівне з 01.09.1986 по 27.06.1991, територія розташування якого відноситься до чистої зони. Апелянт вказує, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Вважає, що суд першої інстанції надав неналежну правову оцінку всім суттєвим обставинам справи та не повною мірою оцінив докази у справі, доводи відповідача, прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує проти аргументів відповідача та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач 1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 198_р. (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією.

ОСОБА_1 у період з 04.12.1970 року по 25.08.1986 року, з 08 липня 1991 року по теперішній час (10.11.2022 року) проживає в смт. Рафалівка Вараського району Рівненської області, що підтверджується довідкою Рафалівської селищної ради Рівненської області від 10.11.2022 року №1237.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 вересня 2022 року, яке набрало законної сили 14 жовтня 2022 року, встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в смт. Рафалівка Вараського району Рівненської області до зони посиленого радіоекологічного контролю, у періоди:

- з 06.09.1986 по 07.09.1986, з 13.09.1986 по 14.09.1986, з 20.09.1986 по 21.09.1986, з 27.09.1986 по 28.09.1986, з 04.10.1986 по 05.10.1986, з 11.10.1986 по 12.10.1986, з 18.10.1986 по 19.10.1986, з 25.10.1986 по 26.10.1986, з 01.11.1986 по 02.11.1986, з 08.11.1986 по 09.11.1986, з 15.11.1986 по 16.11.1986, з 22.11.1986 по 23.11.1986, з 29.11.1986 по 30.11.1986, з 06.12.1986 по 07.12.1986, з 13.12.1986 по 14.12.1986, з 20.12.1986 по 21.12.1986, з 27.12.1986 по 28.12.1986, 01.01.1987 по 04.01.1987, 07.01.1987 по 11.01.1987, 17.01.1987 по 18.01.1987 (всього 45 днів) - період перебування на вихідних днях у 1-му півріччі 1986-1987 р.р.;

- з 24.01.1987 по 08.02.1987 (всього 16 днів) - період перебування на зимових канікулах;

- з 14.02.1987 по 15.02.1987, з 21.02.1987 по 22.02.1987, з 28.02.1987 по 01.03.1987, з 07.03.1987 по 09.03.1987, з 14.03.1987 по 15.03.1987, з 21.03.1987 по 22.03.1987, з 28.03.1987 по 29.03.1987, з 04.04.1987 по 05.04.1987, з 11.04.1987 по 12.04.1987, з 18.04.1987 по 20.04.1987 (19 квітня свято Пасхи), з 01.05.1987 по 04.05.1987, з 09.05.1987 по 11.05.1987, з 16.05.1987 по 17.05.1987, з 23.05.1987 по 24.05.1987, з 30.05.1987 по 31.05.1987, з 06.06.1987 по 08.06.1987 (07 червня свято Трійці), з 13.06.1987 по 14.06.1987, з 20.06.1987 по 21.06.1987, з 27.06.1987 по 28.06.1987, з 04.07.1987 по 05.07.1987, з 11.07.1987 по 12.07.1987, з 18.07.1987 по 19.07.1987, з 25.07.1987 по 26.07.1987 (всього 52 дні) - період перебування на вихідних днях у 2-му півріччі 1986-1987 р.р.;

- з 25.04.1987 по 30 04.1987 (6 днів) - період хвороби;

- з 01.08.1987 по 31.08.1987 (31 день) - період перебування на літніх канікулах;

- з 05.09.1987 по 06.09.1987, з 12.09.1987 по 13.09.1987, з 19.09.1987 по 20.09.1987, з 26.09.1987 по 27.09.1987, з 03.10.1987 по 04.10.1987, з 10.10.1987 по 11.10.1987, з 17.10.1987 по 18.10.1987, з 24.10.1987 по 25.10.1987, з 31.10.1987 по 01.11.1987, з 07.11.1987 по 08.11.1987, з 14.11.1987 по 15.11.1987, з 21.11.1987 по 22.11.1987, з 28.11.1987 по 29.11.1987, з 05.12.1987 по 06.12.1987, з 12.12.1987 по 13.12.1987, з 19.12.1987 по 20.12.1987 (всього 32 дні) - період перебування на вихідних днях у 1-му півріччі 1987-1988 р.р.;

- з 12.10.1987 по 14.10.1987 (3 дні) - період хвороби;

- з 26.12.1987 по 10.01.1988 (16 днів) - період перебування на зимових канікулах;

- з 16.01.1988 по 17.01.1988, з 23.01.1988 по 24.01.1988, з 30.01.1988 по 31.01.1988, з 06.02.1988 по 07.02.1988, з 13.02.1988 по 14.02.1988, з 20.02.1988 по 21.02.1988, з 27.02.1988 по 28.02.1988, з 05.03.1988 по 08.03.1988, з 12.03.1988 по 13.03.1988, з 19.03.1988 по 20.03.1988, з 26.03.1988 по 27.03.1988, з 02.04.1988 по 03.04.1988, з 09.04.1988 по 11.04.1988 (10 квітня свято Пасхи), з 16.04.1988 по 17.04.1988, з 23.04.1988 по 24.04.1988, з 30.04.1988 по 03.05.1988, з 07.05.1988 по 09.05.1988, з 14.05.1988 по 15.05.1988, з 21.05.1988 по 22.05.1988, з 28.05.1988 по 30.05.1988 (29 травня свято Трійці), з 04.06.1988 по 05.06.1988, з 11.06.1988 по 12.06.1988, з 18.06.1988 по 19.06.1988, з 25.06.1988 по 26.06.1988, з 02.07.1988 по 03.07.1988, з 09.07.1988 по 10.07.1988, з 16.07.1988 по 17.07.1988 (всього 61 день) - період перебування на вихідних днях у 2-му півріччі 1987-1988 р.р.;

- з 23.07.1988 по 31.08.1988 (40 днів) - період перебування на літніх канікулах;

- з 03.09.1988 по 04.09.1988, з 10.09.1988 по 11.09.1988, з 17.09.1988 по 18.09.1988, з 24.09.1988 по 25.09.1988, з 01.10.1988 по 02.10.1988, з 08.10.1988 по 09.10.1988, з 15.10.1988 по 16.10.1988, з 22.10.1988 по 23.10.1988, з 29.10.1988 по 30.10.1988, з 05.11.1988 по 06.11.1988, з 12.11.1988 по 13.11.1988, з 19.11.1988 по 20.11.1988, з 26.11.1988 по 27.11.1988, з 03.12.1988 по 04.12.1988, з 10.12.1988 по 11.12.1988, з 17.12.1988 по 18.12.1988 (всього 32 дні) - період перебування на вихідних днях у 1-му півріччі 1988-1989 р.р.;

- з 24.12.1988 по 08.01.1989 (16 днів) - період перебування на зимових канікулах;

- з 14.01.1989 по 15.01.1989, з 21.01.1989 по 22.01.1989, з 28.01.1989 по 29.01.1989, з 04.02.1989 по 05.02.1989, з 11.02.1989 по 12.02.1989, з 18.02.1989 по 19.02.1989, з 25.02.1989 по 26.02.1989, з 04.03.1989 по 05.03.1989, з 11.03.1989 по 12.03.1989, з 18.03.1989 по 19.03.1989, з 25.03.1989 по 26.03.1989, з 01.04.1989 по 02.04.1989, з 08.04.1989 по 09.04.1989, з 15.04.1989 по 16.04.1989, з 22.04.1989 по 23.04.1989, з 29.04.1989 по 03.05.1989 (30 квітня свято Пасхи), з 06.05.1989 по 09.05.1989, з 13.05.1989 по 14.05.1989, з 20.05.1989 по 21.05.1989, з 27.05.1989 по 28.05.1989, з 03.06.1989 по 04.06.1989, з 10.06.1989 по 11.06.1989, з 17.06.1989 по 19.06.1989 (18 червня свято Трійці), з 24.06.1989 по 25.06.1989, з 01.07.1989 по 02.07.1989 (всього 56 днів) - період перебування на вихідних днях у 2-му півріччі 1988-1989 навчальних років;

- з 08.07.1989 по 06.08.1989 (30 днів) - період перебування на літніх канікулах;

- з 12.08.1989 по 13.08.1989, з 19.08.1989 по 20.08.1989, з 26.08.1989 по 27.08.1989, 09.09.1989 по 10.09.1989, з 16.09.1989 по 17.09.1989, з 23.09.1989 по 24.09.1989, з 30.09.1989 по 01.10.1989, з 07.10.1989 по 08.10.1989, з 14.10.1989 по 15.10.1989, з 21.10.1989 по 22.10.1989, з 28.10.1989 по 29.10.1989, з 04.11.1989 по 05.11.1989, з 11.11.1989 по 12.11.1989, з 18.11.1989 по 19.11.1989, з 25.11.1989 по 26.11.1989, з 02.12.1989 по 03.12.1989, з 09.12.1989 по 10.12.1989, з 16.12.1989 по 17.12.1989, з 23.12.1989 по 24.12.1989, з 30.12.1989 по 01.01.1990, з 06.01.1990 по 08.01.1990, з 13.01.1990 по 14.01.1990, з 20.01.1990 по 21.01.1990 (всього 48 днів) - період перебування на вихідних днях у 1-му півріччі 1989-1990 навчальних років;

- з 27.01.1990 по 07.02.1990 (12 днів) - період перебування на зимових канікулах;

- з 14.04.1990 по 16.04.1990 (15 квітня свято Пасхи), з 21.04.1990 по 22.04.1990, з 28.04.1990 по 29.04.1990, з 05.05.1990 по 06.05.1990, з 12.05.1990 по 13.05.1990, з 19.05.1990 по 20.05.1990, з 26.05.1990 по 27.05.1990, з 02.06.1990 по 04.06.1990 (03 червня свято Трійці), з 09.06.1990 по 10.06.1990, з 16.06.1990 по 17.06.1990, з 23.06.1990 по 24.06.1990, з 30.06.1990 по 01.07.1990, з 07.07.1990 по 08.07.1990, з 14.07.1990 по 15.07.1990, з 21.07.1990 по 22.07.1990, з 28.07.1990 по 29.07.1990 (всього 34 дні) - період перебування на вихідних днях у 2-му півріччі 1989-1990 навчальних років;

- з 08.02.1990 по 10.04.1990 (62 дні) - період хвороби;

- з 04.08.1990 по 23.09.1990 (51 день) - період перебування на літніх канікулах;

з 29.09.1990 по 30.09.1990, з 06.10.1990 по 07.10.1990, з 13.10.1990 по 14.10.1990, з 20.10.1990 по 21.10.1990, з 27.10.1990 по 28.10.1990, з 03.11.1990 по 04.11.1990, з 10.11.1990 по 11.11.1990, з 17.11.1990 по 18.11.1990, з 24.11.1990 по 25.11.1990, з 01.12.1990 по 02.12.1990, з 08.12.1990 по 09.12.1990, з 15.12.1990 по 16.12.1990, з 22.12.1990 по 23.12.1990, з 29.12.1990 по 01.01.1991, з 05.01.1991 по 07.01.1991, з 12.01.1991 по 13.01.1991, з 19.01.1991 по 20.01.1991 (всього 37 днів) - період перебування на вихідних днях у 1-му півріччі 1990-1991 навчальних років.

з 26.01.1991 по 10.02.1991 (16 днів) - період перебування на зимових канікулах;

з 16.02.1991 по 17.02.1991, з 23.02.1991 по 24.02.1991, з 02.03.1991 по 03.03.1991, з 08.03.1991 по 10.03.1991 (всього 9 днів) - період перебування на вихідних днях у 2-му півріччі 1990-1991 навчальних років.

з 11.03.1991 по 23.06.1991 (105 днів) - період виконання дипломної роботи.

26.10.2022 року позивач звернулася до ГУ ПФ України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яким 01.11.2022 року рішенням №62 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що заявниця не досягла пенсійного віку.

Вищевказані обставини встановлені матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі.

Вважаючи такі дії Пенсійного органу протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктом 2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, суд першої інстанції зазначає, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Суд першої інстанції також зазначає те, що згідно з вимогами ст. 15 Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, а тому, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону №796-ХІІ для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування. Так, довідкою Рафалівської селищної ради Рівненської області від 10.11.2022 року №1237 підтверджено, що позивач у період з 04.12.1970 року по 25.08.1986 року, з 08 липня 1991 року по теперішній час (10.11.2022 року) проживає в смт. Рафалівка Вараського району Рівненської області, територія якого відноситься до ІV зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС. Період проживання позивача в смт. Рафалівка Вараського району Рівненської області встановлено рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 вересня 2022 року в справі №556/1478/22 (номер провадження 2-о/556/104/2022), яке в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України мало враховуватися відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії. Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції прийшов до висновку, про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону», призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відтак, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» м. Березне Рівненської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю (до 01.01.2015).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території радіоактивного забруднення також засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Так, відповідно до довідки від 10.11.2022 року №1237, виданої Рафалівської селищної ради Рівненської області, підтверджено, що позивач у період з 04.12.1970 року по 25.08.1986 року, з 08 липня 1991 року по теперішній час (10.11.2022 року) проживає в смт. Рафалівка Вараського району Рівненської області, територія якого відноситься до ІV зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС.

Періоди проживання позивача в смт. Рафалівка Вараського району Рівненської області встановлено також рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 вересня 2022 року в справі №556/1478/22 (номер провадження 2-о/556/104/2022).

Колегія суддів бере до уваги посилання апелянта на те, що позивач згідно копії диплому НОМЕР_1 навчалась в Інституті інженерів водного господарства м. Рівне з 01.09.1986 по 27.06.1991, територія розташування якого відноситься до чистої зони, однак вважає, що дана обставина не спростовує факту проживання позивача з моменту аварії на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується також рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області у справі №556/1478/22.

Окрім того, пенсійний орган не наводить жодних обґрунтувань щодо не зарахування позивачу періодів проживання на території радіоактивного забруднення з 01.09.1986 по 27.06.1991, коли позивач не навчалась в Інституті інженерів водного господарства м. Рівне.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що факт проживання особи на території радіоактивного забруднення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

За змістом абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 26 Закону № 1058 загальний пенсійний вік становить 60 років, а тому з врахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років, пільгова пенсія може бути призначена їй після досягнення віку 55 років.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції та вважає вірним його висновок, що станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, остання досягла віку 55 років, а також проживала в зоні радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 більше 4 років, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 460/48520/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 25 травня 2023 року