Справа № 240/19470/21
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/19470/21

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в нарахуванні пенсії по третій групі інвалідності в порядку встановленому частиною 2 ст.27 з врахуванням норм ч.3 ст.40 та ст.42 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести розрахунок належної ОСОБА_1 пенсії з дня її призначення в порядку встановленому частиною 2 ст.27 з врахуванням норм ч.3 ст.40 та ст.42 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- в випадку, якщо розмір пенсії нарахованої в порядку встановленому частиною 2 ст.27 Закону становитиме більший розмір чим пенсія, яку ОСОБА_1 на сьогодні отримує, в подальшому виплачувати пенсію нараховану в порядку встановленому частиною 2 ст.27 Закону.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення йому пенсії по третій групі інвалідності, відповідно до висновку МСЕК від 05.01.2021, з урахуванням пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.2 ст.27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, отримав відмову у зв`язку з недоцільністю проведення обчислення розміру пенсії згідно ч.2 ст.27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні пенсії по третій групі інвалідності в порядку встановленому частиною 2 ст.27 з врахуванням норм ч.3 ст.40 та ст.42 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, направлено до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що при призначенні пенсії по інвалідності позивачеві враховано заробітну плату за весь період страхового стажу з 01.07.2000 по 24.01.2021 за даними персоніфікованого обліку (130 місяців) та відповідно до вимог статті 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» були виключені оптимізацією 69 місяців, а саме, виключено період з 01.11.2004 по 31.07.2008 та періоди протягом яких особа здійснювала догляд за інвалідом першої групи з 01.11.2014 по 18.07.2017, період коли отримував допомогу по тимчасовій непрацездатності з 09.05.2013 по 19.09.2013, з 01.10.2018 по 31.01.2019, з 12.07.2020 по 24.01.2021.

Розмір пенсії по інвалідності третьої групи обчислено з урахуванням страхового стажу 30 років 11 місяців 8 днів (коефіцієнт з урахуванням кратності -0,30917) та індивідуального коефіцієнту заробітної плати після оптимізації 3,04481 та показника середньомісячної заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено внески за 2018, 2019 та 2020 роки 9118,81 грн, що становить 4292,06 грн (0,30917 х 3,04481 х 9118,81) х 50%).

На виконання вимог позивача, щодо виключення з розрахунку періодів протягом яких він отримував допомогу по тимчасовій непрацездатності з 09.05.2013 по 19.09.2013, з 01.10.2018 по 25.02.2019, з 12.07.2020 по 16.12.2020 та період догляду за інвалідом першої групи з 21.10.2014 по 31.08.2017, для порівняння з призначеною пенсією проведено новий розрахунок, за результатами якого індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації 3,06463, відповідно розмір пенсії становить 4320,00 грн. (0,30917 х 3,06463 х 9118,81) х 50%).

Стосовно вимог позивача щодо обчислення пенсії відповідно ч.2 ст.27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за двоскладовою формулою, то даний обрахунок пенсії є недоцільним і призводить до зменшення пенсійної виплати, а розмір пенсії за віком становить 429,57 грн. х 50 % (пенсія по інвалідності 288,15 грн) яка не може бути нижча прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, тому встановлюється доплата до мінімальної пенсійної виплати до 1854 грн.

23 листопада 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У даній відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не надав доказів проведення обрахунку пенсії за ч.2 ст.27 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На думку позивача весь зміст відзиву підтверджує умисні дії відповідача в ігноруванні позовних вимог та вимог абз.3 ч.1 ст.40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву, відзив та відповідь на нього, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

Позивач 23.02.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії по третій групі інвалідності, відповідно до висновку МСЕК від 05.01.2021, з урахуванням пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.2 ст.27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також позивач просив ГУ ПФУ в Житомирській області відповідно до ч.3 ст.40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосувати оптимізацію, а саме:

- виключити з розрахунку періоди, протягом яких він підлягав обов`язковому соціальному страхуванню на випадок безробіття та отримував допомогу по безробіттю з 09.05.202013 по 19.09.2013; з 01.10.2018 по 25.02.2019 та з 12.07.2020 по дату призначення пенсії;

- виключити з розрахунку будь-які періоди страхового стажу підряд за умови, що призначені періоди в сумі складають не більше як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі з серпня 2004 року по травень 2005 року, з листопада 2005 року по червень 2006 року, січень 2007 року, з травня 2008 року по серпень 2008 року, серпень 2009 року, з вересня 2017 року по грудень 2017 року, лютий 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року та з лютого 2019 по квітень 2019 року.

- виключити з розрахунку розміру пенсії за віком період догляду за інвалідом першої групи з 21.10.2014 по 31.08.2017.

Листом від 05.03.2021 №3249-1990/к-02/8-0600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило позивачу у обчисленні пенсії у порядку ч.2 ст.27 Закону №1058-IV у зв`язку тим, що це призведе до зменшення розміру пенсійної виплати.

Зазначено, що згідно ч.2 ст.27 Закону №1058-IV частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

У такому випадку стаж набутий до 01.01.2004 та розмір пенсії визначається відповідно до вимог раніше діючого законодавства, а саме відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-ХІІ). Частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутий після 01.01.2004 визначається відповідно до Закону №1058-ІV.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена у такому порядку відповідно до Закону №1788-ХІІ за стаж, набутий до 01.01.2004 не може перевищувати максимального розміру пенсій, визначеного законом, який станом на 01.01.2004 становив 150,00 грн. Максимальний розмір пенсії з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 №1783 становив на 01.01.2004 168,00 грн. Отже проводити обчислення пенсії у такому порядку є недоцільним, оскільки призводить до зменшення розміру пенсійної виплати.

Листом від 24.03.2021 №4168-3075/к-02/8-0600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, що відповідно до ч.1 ст.33 Закону №1058-ІV пенсія по ІІІ групі інвалідності призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю ІІ групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону, а саме, за наявності у чоловіків 35 років, що передбачено ч.2 ст.33 Закону.

Повідомлено, що страховий стаж позивача становить 30 років 8 місяців 3 дні, тобто 368 місяців. Після проведення оптимізації заробітної плати, із розрахунку виключено 69 місяців та пенсію обчислено із заробітної плати за 61 місяць страхового стажу (130-69).

Розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням показника середньомісячної заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019 та 2020 роки 9118, 81 грн.

Розмір пенсійної виплати позивача по інвалідності з 17.12.2020 становить 4222,82 грн (9118,81 х 3,02011 х 0,30667) х 50%.

Додатково інформовано, що належні суми пенсійної виплати за період 17.12.2020 по 31.03.2021 будуть зараховані у квітні 2021 року на банківський рахунок позивача.

Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Передбачене Конституцією право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", яким встановлено порядок та виплата пенсії.

Згідно ч.1 ст.33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, а саме 35 років, що передбачено ч.2 ст.33 Закону.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.40 Закону №1058-IV, за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Згідно ч.2 ст.27 Закону №1058-IV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

У листі від 05.03.2021 №3249-1990/к-02/8-0600/21 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначено, що частина розміру пенсії за віком, обчислена у порядку відповідно до Закону №1788-ХІІ за стаж, набутий до 01.01.2004 не може перевищувати максимального розміру пенсій, визначеного законом, який станом на 01.01.2004 становив 150,00 грн. Максимальний розмір пенсії з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 №1783 становив на 01.01.2004 168,00 грн. У зв`язку з цим проводити обчислення пенсії у такому порядку є недоцільним, оскільки призводить до зменшення розміру пенсійної виплати.

У відзиві на адміністративний позов від 12.11.2021 відповідач зазначив, що на виконання вимог позивача, щодо виключення з розрахунку періодів протягом яких він отримував допомогу по тимчасові непрацездатності з 09.05.2013 по 19.09.2013, з 01.10.2018 по 25.02.2019, з 12.07.2020 по 16.12.2020 та період догляду за інвалідом першої групи з 21.10.2014 по 31.08.2017, для порівняння з призначеною пенсією проведено новий розрахунок, за результатами якого індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації 3,06463, відповідно розмір пенсії становить 4320,00 грн. (0,30917 х 3,06463 х 9118,81) х 50%).

Стосовно вимог позивача щодо обчислення пенсії відповідно ч.2 ст.27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за двоскладовою формулою, то даний обрахунок пенсії є недоцільним і призводить до зменшення пенсійної виплати, а розмір пенсії за віком становить 429,57 грн. х 50 % (пенсія по інвалідності 288,15 грн) яка не може бути нижча прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, тому встановлюється доплата до мінімальної пенсійної виплати до 1854 грн.

Водночас, в контексті приписів ч.2 ст.27 Закону №1058-IV, оскільки за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п. 1.5 Порядку №22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі по тексту - Порядок №22-1) заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Отже, в силу наведених норм позивач має право звернутися із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії до пенсійного органу.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2148-VIII визначено, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Аналогічні положення містить також пункт 4 Прикінцевих положень Закону 1058.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними. На думку суду відповідач правомірно відмовив позивачу з посиланням на абз.2 ч.2 ст.27 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в проведенні розрахунку йому пенсії у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності в порядку встановленому ч. 2 ст.27 даного Закону, оскільки в такому випадку пенсія буде нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

На підставі викладеного, суд не вбачає в діях відповідача порушень вимог діючого законодавства щодо відмови в нарахуванні пенсії позивачу по третій групі інвалідності в порядку встановленому частиною 2 ст.27 з врахуванням норм ч.3 ст.40 та ст.42 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також позивач у позові просить суд, зокрема, в випадку, якщо розмір пенсії нарахованої в порядку встановленому частиною 2 ст.27 Закону становитиме більший розмір чим пенсія, яку ОСОБА_1 на сьогодні отримує, в подальшому виплачувати пенсію нараховану в порядку встановленому ч. 2 ст.27 Закону, тобто позивачем фактично заявлена позовна вимога щодо вчинення дій на майбутнє.

Суд зазначає, що резолютивна частина рішення не може містити будь-яких приписів, які прогнозують можливі порушення з боку відповідача у майбутньому та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 року у зразковій справі № 560/2120/20.

Відповідно до положень п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

З аналізу вищезазначених положень слідує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи, однак суд не може розглядати вимоги на майбутнє у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На підставі вищевикладених обставин, вимоги в частині «в випадку, якщо розмір пенсії нарахованої в порядку встановленому частиною 2 ст.27 Закону становитиме більший розмір чим пенсія, яку ОСОБА_1 на сьогодні отримує, в подальшому виплачувати пенсію нараховану в порядку встановленому частиною 2 ст.27 Закону» задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень позивача та відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

При цьому, щодо надання оцінки кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), та зокрема, сформовану у рішенні у справі «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Наведена судом практика Європейського суду з прав людини також застосовується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 року у справі № 802/2236/17-а, від 07.08.2018 року у справі №826/16871/16, від 12.02.2019 року у справі №808/1801/18, від 13.02.2020 року у справі №812/1325/17, від 11.02.2020 року у справі №520/9544/18, правові висновки якого підлягають застосуванню судами при розгляді справ.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження, а відтак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що за правилами, визначеними статтею 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 260, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. Код ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа