Справа № 340/11096/21
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/11096/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача - Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати відповідача - Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходив службу у Миколаївському зональному відділі Військової служби правопорядку з 15.10.2008 по 23.12.2019. Відповідно до наказу начальника Миколаївського зонального відділу від 23.12.2019 року №275 його виключено зі списків особового складу відділу по звільненню з військової служби в запас. В період проходження військової служби, з 01.12.2015 по 28.02.2018, йому не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка була виплачена лише на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року по справі №340/1349/20. При цьому, відповідачем при виплаті індексації грошового забезпечення, не було виплачено компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018. Зазначав, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного суду України від 20 лютого 2018 року справа №522/5664/17, 22 листопада 2018 року справа №522/1404/17, 13 березня 2020 року справа №803/1565/17, 28 квітня 2020 року справа №803/865/17. Додатково зазначив, що на його звернення, в порядку досудового врегулювання спору, відповідач листом від 09.12.2021 відмовив йому у виплаті компенсації втрати частини грошових доходів.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою у зобов`язано відповідача надати докази. (а.с.29)

Ухвалою суду 20.04.2022 зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.236 КАС України до закінчення воєнного стану (а.с.32).

Ухвалою суду від 04.04.2023 поновлено провадження у справі (а.с.39).

Ухвалою суду від 04.04.2023 зобов`язано відповідача, повторно, протягом трьох днів з дня вручення даної ухвали, подати до суду належним чином завірені копії усіх документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі; довідку про розміри виплачених сум грошового забезпечення ОСОБА_1 при звільненні з військової служби, а також інформацію чи нараховувалась та виплачувалась індексація позивачу за період за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, компенсація втрати частини доходів, якщо виплачувались - надати відповідні довідки (а.с.40-41).

Вказана ухвала суду вручена представнику відповідача 12.04.2023 (а.с.44).

Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у письмових заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України на посаді інспектора відділення Військової служби правопорядку Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління Військової служби правопорядку.

Наказом начальника Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) 20.12.2019 № 40-РС ОСОБА_1 звільнений у запас, та наказом начальника Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 23.12.2019 № 275 виключений зі списків особового складу відділу та усіх видів забезпечення з 23.12.2019 (а.с.12-13).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі №340/1349/20 вирішено - адміністративний позов ОСОБА_1 до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити; визнати протиправною бездіяльність Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018; зобов`язати Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно (а.с.6-11).

Згідно інформації комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду зазначене рішення набрало законної сили.

Відповідачем виконано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі № 340/1349/20, нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, що не заперечувалось сторонами.

Додатково позивач надав виписку з банку на підтвердження виплати йому зазначеної індексації 04.09.2020 (а.с.14).

Позивач звернувся до відповідача стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, на що отримав лист від 09.12.2021 за №802/3270/юк, в якому зазначено, що оскільки у межах наявного фінансового ресурсу, в період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, Міністерство оборони України не мало фактичної можливості для виплат військовослужбовцям Збройних Сил України індексації грошового забезпечення. Посадові особи миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку, відповідальні за нарахування грошового забезпечення, під час здійснення своїх повноважень керувались роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2, яким передбачалось нарахування індексації грошового забезпечення після отримання окремого розпорядження. Додатково відповідач зазначив, що нарахована позивачу сума індексації грошового забезпечення складає 35048,61грн. Крім того, вказано, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати саме нарахованих доходів (а не грошового забезпечення). Також посилалися на те, що жодним нормативно-правовим актом, що регулюють проходження військової служби не передбачено здійснення компенсаційних виплат громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати військовослужбовцям. (а.с.21-25).

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ (в редакції на час виникнення правовідносин) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата, грошове забезпечення та інші).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема індексації грошового забезпечення). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст.9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

З огляду на викладене, індексація входила до складу грошового забезпечення позивача та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно з ч.4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до положень статті 6 Закону №2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок: коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення). У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Використане у статті 3 Закону №2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-III, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 27 квітня 2020 року у справі №803/1314/17, 23 лютого 2021 року №803/1423/17.

Суд, враховуючи наявність факту невчасної виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення, вважає, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі № 822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем не нараховано та не виплачено компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати індексації (з 23.12.2019 по 03.09.2020), позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованим, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - .

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку (54030, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 30, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати індексації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА