Справа № 380/4077/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Гулкевич І.З.

24 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/4077/23 пров. № А/857/5933/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.

представника апелянта: Дробного А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі № 380/4077/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2023р ОСОБА_1 звернувся з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не зняття обтяження за №1934234, яке накладено 29.07.2013р. в рамках виконавчого провадження за №38917195 від 19.07.2013р. на нерухоме майно;

-зобов`язати зняти обтяження за №1934234 майна та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2023р. позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, апелянт Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить апеляційний суд, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким в позові відмовити.

Представник апелянта, Дробний А.М., в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Представник позивача, Головко М.С. подала клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Однак, в судовому засіданні яке проведено в режимі відеоконференції Головко М.С. не надала документів що підтверджують повноваження (ордер, договір про надання правової допомоги тощо) на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 . В матеріалах справи також такі документи відсутні.

Разом з тим, колегія суддів в судовому засіданні зробила перерву в межах -30 хв., для надання можливості Головко М.С. в електронному варіанті надіслати документи суду що підтверджують повноваження на представництва інтересів позивача. Проте, такі документи Головко М.С. також у встановлений судом термін не подала, у зв`язку з чим, вказаний представник до розгляду справи допущений не був.

Отже, інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №38917195 з виконання виконавчого листа №2-2838/11 від 11.07.2013р. який виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 23918,43 грн. та 106,60 грн. судового збору, а всього - 24025,03 грн.

19.07.2013р. Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №38917195 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2838/11.

Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 29.07.2013р. прийняв постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27.06.2014р. Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийняв постанову про повернення виконавчого документа № 2-2838/11 стягувачу.

Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 14.07.2014р. прийняв повторно постанову про відкриття виконавчого провадження № 43979947 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2838/11.

30.06.2016р. Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2838/11.

Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 29.11.2016р. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №52997460 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2838/11.

29.09.2017р. Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийняв постанову про повернення виконавчого документа з примусового виконання виконавчого листа № 2-2838/11 стягувачу.

Копії матеріалів виконавчих проваджень №38917195, №43979947, №52997460 знищені у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчого провадження.

09.01.2023р. адвокат Головко М.С. в інтересах ОСОБА_1 подала адвокатський запит до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про надання інформації щодо актуального стану виконавчого провадження №38917195, постанови про закриття вказаного виконавчого провадження; інформацію про зняття обтяження №1934234 з нерухомого майна накладеного в рамках виконавчого провадження за постановою №38917195 від 29.07.2013р.

Крім того, 03.02.2023р. адвокат Головко М.С. в інтересах ОСОБА_1 подала заяву до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття обтяження накладеного в рамках виконавчого провадження за постановою №38917195 від 29.07.2013 з майна ОСОБА_1

10.02.2023р Личаківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом №5210 повідомив, що заява від 03.02.2023р. є необґрунтована, відсутні покликання на обставини які би свідчили про можливість чи необхідність зняття арешту з майна на підставі ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", а тому відсутні правові підстави для зняття арешту з нерухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV, що був чинний на час виникнення спірних правовідносин).

В ст.1 Закону "Про виконавче провадження" видно, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

ст.11 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частиною третьою цієї статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого

провадження має право: 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч.2 ст.25 Закону "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В ст.50 Закону "Про виконавче провадження" видно наслідки завершення виконавчого провадження. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша, друга статті 50 Закону №606-ХІV).

ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу учасників даної справи на наступне.

п.1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.19 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

ч.1 ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, сторони, інші учасники виконавчого провадження та особи незалежно від їх статусу, мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органів ДВС щодо виконання судового рішення виключно до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів не належать справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих в межах цивільної юрисдикції.

В ст. 447 ЦПК України видно, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Предметом спору є, зокрема, дії Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові щодо не зняття обтяження обтяження, а саме арешту нерухомого майна ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа №2-2838/11 від 11.07.2013р. який видав Шевченківський районний суд м. Львова про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 23918,43 грн. та 106,60 грн. судового збору, а всього - 24025,03 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що арешт на майно позивача накладений у виконавчому провадженні №38917195, з виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Львова, як місцевим судом загальної юрисдикції, а рішення, на підставі якого накладено арешт на майно ухвалено в порядку ЦПК України.

Також слід зазначити, що ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ст.19 ЦПК України, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Таким чином, спір в частині заявлених вище позовних вимог, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №815/615/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, а також норму п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на дані спірні правовідносини, відтак провадження у даній справі слід закрити та роз`яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ч.1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Тому, відповідно до п.1 ч.1 ст.238 та ч.1 ст.319 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржене рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - задововльнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі № 380/4077/23 - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії- закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку за нормами визначеними Цивільним процесуальним кодексом України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 25.05.23