Справа № 420/8326/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8326/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Козленко Олександр Олександрович, Державне бюро розслідувань, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, про визнання дій протиправними та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі - відповідач), треті особи: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Козленко Олександр Олександрович, в якому просить:

- визнати протиправними дії Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури по ухваленню рішення від 23 лютого 2023 року № П-004/2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України;

- скасувати пункт 172 рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23 лютого 2023 року № П-004/2023 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

Ухвалою від 21.04.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідача зобов`язано подати докази, а учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 24.04.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 26.04.2023 залишено без задоволення клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою від 08.05.2023 задоволені клопотання Державного бюро розслідувань та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві щодо залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 17.05.2023 подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду.

Ухвалою від 19.05.2023 позовну заяву залишено без руху з установленням позивачу строку на усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом.

Позивачем 23.05.2023 подано заяву про поновлення строку на звернення до суду.

За змістом заяви об`єктивною і непереборною обставиною, що перешкодила своєчасному зверненню до суду, позивачем зазначено зловживання правом з боку Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури через умисну затримку надання рішення від 23.02.2023 лише 20.03.2023, практично вичерпавши 30-денний строк на оскарження цього рішення.

Судом при вирішенні питання щодо поважності пропуску позивачем строку на звернення до суду враховується таке.

Відповідно до частини 1 статті 118, частин 1, 5, 6, 8, 9 статті 120, частини 1 статті 121 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Останній день строку триває до двадцять четвертої години, але якщо в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частинами першою та другою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Натомість частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, КАС України встановлює певні винятки з правил визначення та обчислення строку на звернення до суду, а саме передбачає, що строк на звернення до суду може визначатись іншими, ніж КАС України, законами і що такий строк може обчислюватись у інший спосіб, ніж з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У спірних правовідносинах таким законом є Закон України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», частиною 7 статті 52 якого установлено, що рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття.

Отже, строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури становить 30 днів та обчислюється з дня прийняття оскарженого рішення.

У цій справі позивач оскаржує рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23 лютого 2023 року № П-004/2023 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням приписів частини 7 статті 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» останнім днем строку на звернення до суду щодо оскарження вказаного рішення є 27 березня 2023 року.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржене рішення 20.03.2023 надіслано Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури позивачу електронною поштою, що не суперечить статті 38 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України 30.08.2014 № 120 та пункту 3.35 розділу III Регламенту Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України №78 від 4-5 липня 2014 року.

Таким чином, оскаржене рішення отримано позивачем до закінчення строку на звернення до суду (за 7 днів до закінчення строку).

Позовну заяву подано 17 квітня 2023 року безпосередньо до канцелярії суду, тобто через 22 дні після закінчення строку на звернення до суду та через 29 днів після отримання копії рішення.

Єдиною обставиною, яка перешкоджала йому своєчасно звернутись до суду, позивач вказав зловживання правом з боку Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у вигляді умисної затримки надання оскарженого рішення та його отримання майже наприкінці 30-денного строку на оскарження.

Інших доводів позивачем не вказано.

Однак враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави вважати, що строк звернення до суду позивачем пропущено з підстав отримання оскаржуваного рішення із запізненням.

Тому судом не визнаються поважними причини пропуску строку звернення до суду, вказані позивачем у заяві про поновлення строку.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд також зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи і не може самостійно вишукувати причини, які викликали пропуску процесуального строку та їх поважність.

Враховуючи викладене, на переконання суду, вказані у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду підстави його пропуску не можуть бути визнані поважними.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (п.137), рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (п. 51).

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини та оцінку доводів учасників справи, суд дійшов висновків про неповажність указаних позивачем підстав пропуску строку на звернення до суду та, відповідно, про обґрунтованість доводів заяви Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, оскільки зазначені позивачем підстави пропуску строку на звернення до суду визнаються судом неповажними, то позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241-243, 248, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду залишити без задоволення.

Заяву Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про залишення позову без розгляду задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Козленко Олександр Олександрович, Державне бюро розслідувань, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, про визнання дій протиправними та скасування рішення - залишити без розгляду.

Ухвалу надіслати особам, які беруть участь у справі.

Роз`яснити позивачу, що постановлення ухвали про залишення без розгляду не позбавляє його права звернутись до суду повторно в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.С. Пекний