Справа № 320/1154/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року Київ справа №320/1154/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Київській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладену в листі від 28.10.2022 № 1000-0202-8/108711;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику установи охорони здоров`я з часу звернення з заявою про призначення пенсії;

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Київській області в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладену в листі від 01.11.2022 № 1000-0202-8/109549;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 за кожний повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (15 років) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік, але не вище 75 % заробітку понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (15 років) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік, але не вище 75 % заробітку з часу виникнення права на перерахунок, виходячи з 35 років стажу, що перевищує встановлений частиною другою статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з часу виникнення права на перерахунок.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком як особа, що потерпіла від аварії на ЧАЕС (4 категорія). 05.10.2022 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пільгової пенсії за вислугу років, як медичному працівнику, долучивши відповідні документи. Проте, у призначенні пенсії орган пенсійного забезпечення відмовив, мотивуючи це недостатністю у позивача спеціального стажу для призначення відповідного виду пенсії та відсутністю заяви встановленого зразка. Крім того, позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії як особі, що потерпіла від аварії на ЧАЕС згідно з положеннями частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідач відмовив позивачу, мотивуючи це тим, що зазначена норма права не застосовується в разі призначення пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд зазначає, що у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач правом надати суду відзив на позовну заяву не скористався.

Розглянувши позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Київською облдержадміністрацією 02.06.1993, позивач є громадянкою, яка постійне проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1987 році (категорія 4) та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи" (том 1, а.с. 36).

05.10.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років та із заявою про проведення перерахунку призначеної їй пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (том 1, а.с. 14).

Відповідач листом від 28.10.2022 № 1000-0202-8/108711 повідомив позивачу про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років у зв`язку з недостатністю спеціального стажу в медичних закладах. Загальний спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, за даними трудової книжки позивача становить 17 років 10 місяців (том 1, а.с. 12-13).

01.11.2022 відповідач скерував на адресу позивача листа за № 1000-0202-8/109549, в якому повідомив про відсутність підстав для перерахунку доплати за понаднормовий стаж відповідно до частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з тим, що при даному розрахунку розмір пенсії проводиться за двоскладовою формулою, при цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, а саме 168 грн (том 1, а.с. 15-17).

З вищевказаного листа випливає, що розмір пенсії позивача обчислений з урахуванням страхового стажу 50 років 03 місяці 8 днів (коефіцієнт стажу 0,50250) та середньомісячній зарплаті 6 280,17 грн. Основний розмір пенсії за віком позивача становить 4 120,83 грн, з яких: 3 155,79 грн розмір пенсії за віком (6 280,17 х 0,50250); 608,10 грн доплата за понаднормовий стаж (за 30 років); 56,94 грн - додаткова пенсія, за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам віднесеним до 4 категорії, потерпілим від наслідків ЧАЕС; 300,00 грн компенсаційна виплата 70-ти річним.

Згідно з записами трудової книжки (том 1, а.с. 23-31) від 01.12.1969 позивача в межах спірних правовідносин працювала в медичних установах:

- 05.09.1990 переведена на посаду санітарки лікувального корпусу Дитячого санаторія "Знамя";

- 01.04.1992 переведена на посаду медичної сестри;

- 01.11.1994 звільнена за власним бажанням;

- 16.01.1995 зарахована на посаду палатної медсестри;

- 07.08.1998 звільнена за власним бажанням;

- 30.05.2003 прийнята палатною медсестрою в Санаторій "Україна";

- 20.10.2006 присвоєно другу кваліфікаційну категорію за спеціальністю "сестра медична поліклініки";

- 25.06.2007 сестра медична з підводного душ-масажу;

- 07.07.2008 присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за фахом "сестринська справа";

- 03.06.2011 звільнена за власним бажанням;

- 15.11.2011 прийнята сестрою медичною в лікувально-діагностичне відділення з вищою категорією;

- 22.02.2012 підтверджена вища кваліфікаційна категорія за спеціальністю " сестринська справа";

- 28.02.2017 звільнена за власним бажанням;

- 06.03.2017 прийнята сестрою медичною в Київський обласний дитячий санаторій;

- 23.07.2020 звільнена за власним бажанням;

- 05.08.2020 прийнято на роботу на посаду сестри медичної приймального відділення Київської міської клінічної лікарні № 6;

- 30.06.2020 звільнена за власним бажанням.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернулась до суду за захистом свого права.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991за № 1788-XII(далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

За змістом частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 2 Закону № 1788-XII передбачає, що цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Згідно з п. "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ)статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності з 01 квітня 2015 року.

Законом України від 24 грудня 2015 року за № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі - Закон № 911-VІІІ) у пункті "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років. Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходи на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами № 213-VIII, № 911-VIII.

За змістом п.2 Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, норма статті 55 Закону № 1788-XIIпідлягає застосуванню з 04 червня 2019 року в редакції, яка діяла до змін внесених законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (надалі по тексту також - Закон № 2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52,54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом № 2148-VIIIабзац другий пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

На переконання суду цією нормою лише збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIIIмають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи має право на обчислення з 04 червня 2019 року її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції яка діяла до змін, внесених законами № 213-VIII, № 911-VIII.

При цьому зі змісту п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" випливає, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік № 909).

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку № 909 визначено такі посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) та заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно з примітками 1-1, 2 Переліку № 909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Матеріалами справи підтверджується, що місця роботи позивача відносяться до закладів і установ, визначених Переліком № 909, і цей факт сторонами не оскаржується.

Разом з тим у Переліку № 909 (розділ 2) відсутня така посада як молодший медичний персонал.

Право на набуття пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник, - лікарі та середній медичний персонал.

За змістом частини першої розділу 2 "Охорона здоров`я" Переліку № 909 право виходу на пенсію за вислугу років мають, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників охорони здоров`я, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 29 березня 2002 року № 117, професії дезінфектора, молодшої медичної сестри з догляду за хворими, молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці, санітарки-буфетниці тощо) належать до категорії робітників.

Наказом Міністерства економіки України від 25 жовтня 2021 року № 810 затверджено Зміни № 10 до національного класифікатора ДК 003:2010, згідно якого посада санітарки є спорідненою (однотипною) професійною назвою роботи до посади молодшої медичної сестри.

Враховуючи те, що посада молодшої медичної сестри (санітарки) не належить до середнього медичного персоналу, а до молодшого медичного персоналу, який не передбачений Переліком № 909, то що стаж набутий позивачем за вказаною професією не може бути врахований, як такий що дає право на пенсію за вислугу років.

Разом з тим Перелік № 909 містить примітку 3, якою визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді молодшої медичної сестри (санітарки), зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 01 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії", статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 за № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Відповідно до додатку до постанови Ради Міністрів СРСР № 1397, а саме: розділом ІІ "Лікарі та інші медичні працівники" визначено, що право на призначення пільгової пенсії за вислугу років, також мають наступні працівники: лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікарів, акушери, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі, незалежно від найменування посад, та дезінфекційні інструктори.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період роботи на посаді медичної сестри до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Як випливає з матеріалів справи, позивач працювала санітаркою (молодшою медичною сестрою) у період з 05.09.1990 по 31.03.1992 включно, що підтверджується копією трудової книжки від 01.12.1969, а тому підпадає під дію вищевказаної постанови і дає підстави для обчислення та зарахування спеціального стажу роботи на цій посаді.

З врахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що позивач працювала на посаді санітарки (молодшої медичної сестри) з 05.09.1990 по 31.03.1992 включно, тому на неї розповсюджуються положення постанови Ради Міністрів СРСР № 1397 від 17 грудня 1959 року № 1397 щодо пільгового обчислення стажу, а тому має право на зарахування цього періоду роботи на посаді санітарки (молодшої медичної сестри) до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Разом з тим судом зазначене вище, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що загальний спеціальний стаж позивача становить 26 років 3 місяці 17 днів, тобто є достатнім для призначення пенсії за вислугу років, тому відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу за вислугу років, викладена у листі від 28.10.2022 № 1000-0202-8/108711 є протиправною.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, як працівнику установи охорони здоров`я з часу звернення з заявою про призначення пенсії, то суд зазначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я при наявності відповідного спеціального стажу роботи за переліком посад, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим пенсійним органом при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років неправильно проведено розрахунок спеціального стажу роботи позивача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію, оскільки пенсійним органом у оскаржуваній позивачем відмові не вирішено питання щодо врахування вищевказаних періодів роботи позивача до спеціального стажу, а тому суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності спеціального стажу позивача для призначення їй пенсії на пільгових умовах.

Ураховуючи наведене вище, у спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з врахуванням висновків суду щодо зарахування до спеціального стажу описаних періодів роботи позивача та прийняти відповідне рішення.

Таким чином, вимога про зобов`язання призначити пенсію позивачу за встановлених обставин є передчасною, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмову ГУ ПФУ у Київській області в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладену в листі від 01.11.2022 № 1000-0202-8/109549 та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 за кожний повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (15 років) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік, але не вище 75 % заробітку понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (15 років) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік, але не вище 75 % заробітку з часу виникнення права на перерахунок, виходячи з 35 років стажу, що перевищує встановлений частиною другою статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з часу виникнення права на перерахунок, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (надалі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до статті 15 Закону № 1788-ХІІ умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом № 796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058-IV, частиною другою статті 27 якого встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону № 796-ХІІ та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.

Законом № 796-XII визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 55 Закону України № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Отже, за змістом частини першої статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Частиною другою статті 56 Закону № 796-XII (в редакції, чинній до 11.10.2017) передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Отже, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначені пільгові умови та порядок обчислення стажу роботи, який надає право для отримання пенсії (стаття 55, стаття 56 Закону України № 796-ХІІ).

Разом з тим, порядок перерахунку пенсій Законом № 796-XII не визначений, а тому за аналогією закону застосовуються положення Закону № 1058-ІV.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дана розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону № 796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що з 01.01.2004, з впровадженням в Україні пенсійної реформи, призначення та перерахунок трудових пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, лише на підставі Закону № 796-ХІІ без врахування положень Закону № 1058-IV є неможливим; і навпаки - застосування окремих положень Закону № 1058-IV не є перешкодою до використання до цієї категорії осіб при обрахунку пенсії Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону № 1058-IV, але із застосуванням положень статті 55 Закону № 796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.

Як встановлено судом, позивач є громадянкою, яка постійне проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1987 році (категорія 4), перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж позивача складає 50 років 03 місяці 8 днів.

Суд зазначає, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон № 2148-VIII), згідно із пунктом 3 частини другої розділу І якого частину другу статті 56 Закону № 796-XII доповнено словами і цифрами: "у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV".

Так, норма частини другої статті 56 Закону № 796-XII свідчить про те, що обмеження у застосуванні пільгового обчислення стажу роботи стосуються саме "призначення пенсії", а не інших випадків. При цьому таке обмеження пов`язане з призначенням особі пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-IV.

Проте пенсію позивача було призначено та обчислено ще у 2001 році. Тобто ще до 11.10.2017, тому пенсійний орган зобов`язаний був застосувати при обчисленні пенсії позивача положення частини другої статті 56 Закону № 796-XII у редакції 2001 року.

Водночас необхідно враховувати, що у Законі № 2148-VIII відсутнє застереження про те, що зміни, які вносяться до частини другої статті 56 Закону № 796-XII, поширюються на обчислення розміру пенсії особам, яким така пенсія призначена до набрання чинності такими змінами. Зазначені зміни стосуються тих пенсій, які були призначені вперше та після внесення цих змін.

Також нормою частини третьої статті 27 Закону № 1058-IV надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058-IV або спеціальним Законом № 796-ХІІ.

Відповідно до статті 57 Закону № 796-ХІІ обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону № 1058-IV. У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Відтак зміни, що внесені до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ, стосуються порядку обчислення фактичного середньомісячного заробітку для пенсії та не можуть бути перешкодою для перерахунку пенсії у зв`язку із понаднормовим страховим стажем.

Крім того, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України у Рішенні від 9 лютого 1999 року № 21-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Враховуючи те, що пенсія за віком призначена позивачу 2001 році, а зміни до частини другої статті 56 Закону № 796-XII внесені 03.10.2017, то в силу вимог частини першої статті 58 Конституції України такі зміни не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивач набув право на відповідний перерахунок пенсії значно раніше, ніж Закон № 2148-VIII набрав чинності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 (справа № 565/1270/17), від 03.07.2018 (справа № 565/798/17), від 10.10.2018, 30.10.2018 у справах №№ 679/952/17, 565/1141/17, від 30.01.2020 у справі № 560/1212/16-а, від 11.07.2019 у справі № 565/118/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії із збільшенням пенсії на 1 (один) процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 процентів заробітку, згідно з пунктом 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Щодо дати перерахунку, необхідно зазначити таке.

В силу частини четвертої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

- у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

- у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Отже, оскільки за перерахунком позивач звернулась 05.10.2022, перерахунок здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, тобто з 01.10.2022.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до норм частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1 488,60 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладену в листі від 28.10.2022 № 1000-0202-8/108711.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. № 10) повторно розглянути заяву щодо призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за вислугу років від 05.10.2022, з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладену в листі від 01.11.2022 № 1000-0202-8/109549.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. № 10) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на пільгових умовах із збільшенням пенсії на 1 (один) процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 процентів заробітку, згідно із пунктом 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.10.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 488 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. № 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.