Справа № 480/248/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 р. Справа № 480/248/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, по справі № 480/248/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Сумській області №75-ОС від 10 березня 2022 року про звільнення із служби у запас Збройних сил старшого лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 юрисконсульта 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Сумській області;

- поновити на посаді старшого лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 юрисконсульта 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Сумській області;

- стягнути з Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Сумській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день прийняття рішення суду;

- стягнути з Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Сумській області на її користь моральну шкоду у розмірі - 80000 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на її думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що оскаржуваний наказ Головного управління ДСНС України у Сумській області від 10.03.2022 № 75-ОС про звільнення ОСОБА_1 зі служби до відома не доводився, не вручався під розпис та для ознайомлення не надавався, що, в свою чергу, позбавляло останню можливості своєчасно звернутися у місячний строк до суду для його оскарження.

Позивач зазначає, що введення в Україні військового стану є об`єктивною та поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Крім того, звертає увагу, що чоловік позивачки перебував на стаціонарному лікуванні з 26.02.2022 по 04.03.2022, позивач займалася реабілітацією чоловіка, а тому не мала можливості звернення до суду своєчасно.

28.10.2022 позивач офіційно дізналася про звільнення з посади, а тому письмово звернулася до відповідача із листом про надання копії наказу. 13.12.2022 отримала копію наказу про звільнення, що свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки за відсутності такого наказу позивач позбавлена можливості своєчасного звернення до суду. Враховуючи те, що граничний строк звернення до суду є 10.04.2022, позивач не мала можливості оскаржити до суду, який не працював в штатному режимі. Також зазначає, що судом було досліджено та проаналізовано матеріали іншої справи №480/8086/22 та досліджено заяву позивача про поновлення строку звернення до суду. При цьому судом не враховано, що позивач не надала примірник наказу про звільнення, що було підставою для залишення без руху та зазначено в мотивах ухвали суду від 12.12.2022 по справі №480/8086/22. Таким чином, позивач зазначає, що зазначені обставини є поважними причинами строку звернення до суду.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 позовну заяву залишено без руху, та наданий строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку

На виконання вимог ухвали суду від 13.01.2023 позивач подала заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначила, що не мала можливості вчасно звернутись з позовом оскільки з наказ про звільнення зі служби для ознайомлення не надавався, також введення на території України стану є об`єктивною та поважною причиною для поновлення строку.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не усунула недоліки, встановлені ухвалою суду від 13.01.2023, оскільки вказані в заяві підстави пропуску строку визнав неповажними. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Вказані висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/3756/17.

За правилами частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Відтак, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежене, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування як заяви про поновлення строку так і апеляційної скарги скаржник зазначає, що 28.10.2022 позивач офіційно дізналася про звільнення з посади, а тому письмово звернулася до відповідача із листом про надання копії наказу. 13.12.2022 отримала копію наказу про звільнення, що свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки за відсутності такого наказу позивач позбавлена можливості своєчасного звернення до суду.

Так, Сумським окружним адміністративним судом в межах справи №480/8086/22 ухвалою суду від 12.12.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107808727) первісний позов позивача було залишено без руху у зв`язку із пропуском позивачем строків звернення до суду, а ухвалою від 27.12.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108112486) було визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, а позов з усіма додатковими до нього було повернуто позивачу.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що під час первісного звернення судом в межах справи №480/8086/22 встановлено, що позивач про своє звільнення позивач дізналася саме з квітня 2022 року, про що позивач зазначала в адміністративному позові та у відповідних заявах, що спростовують твердження позивача при повторному зверненні до суду, що про своє звільнення позивач дізналася вже у жовтні 2022 року.

Висновки суду по справі №480/8086/22, викладені у відповідних судових рішеннях (ухвала суду від 12.12.2022 та від 27.12.2022), які набрали законної сили, позивачем не оскаржувалися, такі докази суду не надані.

Таким чином, судом враховується, що позивач про своє звільнення дізналася в середині квітня 2022 року, про що зазначено особисто позивачем при первісному зверненні позивача до суду в межах справи №480/8086/22.

Виключно саме зазначений період і враховується судом при встановлення періоду, коли позивач дізналася про порушення свого права, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів позивача та вчинення дій, направлених на їх відновлення.

Крім того, про наявність справи №480/8086/22 позивачем особисто зазначено під час повторного звернення до суду в наданій заяві від 06.01.2023 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Так, позивач зазначає реквізити справи №480/8086/22, суддя Бондар С.О., а також крім поновлення строку звернення до суду, просить відкрити провадження у справі №480/8086/22, про що винести відповідну ухвалу.

Позивач з квітня 2022 року була обізнана про своє звільнення, але зволікала із своєчасним зверненням до суду. При цьому у відносинах із проходженням військової служби усвідомлювала з квітня 2022 року про те, що не перебувала на військовій службі, з дня звільнення не отримує грошове забезпечення.

Доказів вчинення будь-яких дій позивачем, які були б направлені на відновлення своїх прав в період з 15.05.2022, коли суд розпочав свою роботу в звичайному режимі по жовтень 2022 року не надано, в заяві про поновлення строків звернення до суду не зазначено.

При цьому перше звернення до відповідача для надання копій документів надіслала лише через шість місяців у жовтні 2022 року, тобто із значним проміжком часу, з порушенням місячного строку звернення до суду, а тому зазначені обставини не є надмірним формалізмом при розгляді судом питання дотримання позивачем строку звернення до суду. При цьому належних та допустимих доказів неможливості звернення до відповідача для надання документів, чи до суду в період з травня 2022 року по жовтень 2022 року позивачем не зазначається, докази відсутні.

Колегія суддів зазначає, що триваюча пасивна поведінка позивача не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, позивач з квітня 2022року фактично дізналася про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а тому повинна усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Крім того, відсутність індивідуального акту протиправним у особи, взагалі не позбавляє право звернення до суду, оскільки особа у відповідності до ч. 7 ст. 161 КАС України має право клопотати суд про його витребування.

Суд зазначає, що позивач не була позбавлена можливості подати позовну заяву через систему «Електронний суд» або засобами поштового зв`язку, або нарочно безпосередньо до суду, з урахуванням того, що суд з 16.05.2022 працював у звичному режимі, про що також зазначено судом в ухвалі від 27.12.2022 по справі №480/8086/22.

Відповідно до ч.5 ст.122 для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 була звільнена зі служби цивільного захисту наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 10.34.2022 № 75-ОС.

Відповідно до ч.5 ст.122 для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За таких обставин, з 11.05.2022 року у ОСОБА_1 виникло право у місячний строк на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на якому ґрунтуються вимоги даного позову щодо стягнення грошових коштів.

ОСОБА_1 подала даний позов 06.01.2023 та зареєстровано судом 10.01.2023.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

При обчисленні строку звернення до суду з даним позовом необхідно застосовувати приписи ч.2 ст.122 КАС України, за якими позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з даним позовом.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, дотримання строку звернення з позовом, є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

Судом встановлено, що доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам заяви про поновлення строку від 26.01.2023, якій надана оцінка в ухвалі Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2023, якою позовну заяву повернуто позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 по справі № 480/248/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко