Справа № 520/9166/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25.05.2023 р. справа №520/9166/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
провизнання дій протиправними та спонукання до перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, суддя у відставці), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 13.03.2023 року у розмірі 50% (98531,25грн) винагороди судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідці Східного апеляційного господарського суду № 01-36/002777 від 06.03.2023р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від середньомісячного заробітку 197.062,50грн. без урахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки та встановлення дати призначення щомісячного довічного утримання з 13.03.2023 та довічно; 2) зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області на підставі частини другої статті 137 Закону №1402-VIII в редакції Закону №2509-VIII додатково зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) - 3 (три) роки, вимога щодо якого визначені законом та надає право на призначення на посаду судді, частиною першою ст. 7 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (ч.1 ст.7 в редакції Закону N 2534-ІІІ (2534-14) від 21.06.2001) і надавало право позивачу для призначення на посаду судді Господарського суду Донецької області; 3) зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити призначення, перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 56% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного господарського суду № 01-36/002777 від 06.03.2023р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошовою утримання судді у відставці, яка складає 197.062,50 гри, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки 6 місяців 8 днів (сукупний стаж роботи на посаді судді 20 років 6 місяців 8 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 3 роки), починаючи з 07.03.2023 року.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі за текстом - Утримання) у відсотковому значенні пенсійним органом було невірно обраховано показник стажу роботи суддею, унаслідок чого замість призначення Утримання у розмірі 56% суддівської винагороди діючого судді районного суду, помилково призначено Утримання у розмірі 50% суддівської винагороди діючого судді.

Відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області (далі за текстом - пенсійний орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління), із поданим позовом не погодився, зазначивши, що соціальне забезпечення громадянина проводиться з урахуванням діючих актів законодавства.

Відзив на позов надійшов до суду 19.05.2023 р.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копією диплома серії НОМЕР_1 підтверджена обставина здобуття заявником 26.04.1989р. вищої юридичної освіти.

Згідно із записами у копії трудової книжки заявник працював у період 12.09.1979р.-02.12.1986р. на посаді інспектора відділу кадрів Донецького заводу тепловиробів тресту "Південтермоізоляція", у період у період 03.12.1986 р.-18.03.1991 р. на посаді юрисконсульта виробничого об`єднання "Укрпромводчормет", у період 21.03.1994 р.-10.04.1997 р. на посаді начальника юридичної служби малого приватного підприємства "Бізнесбуд", у період 01.04.1997 р.-31.07.1997 р. на посаді начальника юридичного відділу ВАТ "Донецькнафтопродукт", у період 01.08.1997 р.-08.10.1997 р. на посаді начальника юридичного відділу ТОВ "Донбаснафтопродукт", у період 21.11.1997 р.-31.08.1998 р. на посаді юрисконсульта Донецької регіональної товарно-сировинної і паливної біржі, 01.09.1998 р.-30.04.1999 р. на посаді помічника президента по правових питаннях Донецької регіональної товарно-сировинної і паливної біржі, у період 04.05.1999р.-07.09.2000р. на посаді начальника юридичного відділу ТОВ "Концерн "Укрзовнішпромресурси", у період 08.09.2000 р. - 09.12.2002р. на посаді заступника генерального директора з правової роботи ЗАТ "Техсервіс", у період 10.12.2002р.-29.03.2011р. на посаді судді Господарського суду Донецької області, у період 30.03.2011р.-30.09.2018р. на посаді судді Донецького апеляційного господарського суду, у період 01.10.2018р.-06.03.2023р. на посаді судді Східного апеляційного господарського суду.

Указом Президента України від 13.08.2002р. №712/2002 заявника було призначено суддею господарського суду Донецької області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 20.03.2008р. № 237-VI заявника обрано на посаду судді місцевого господарського суду Донецької області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 03.03.2011р. № 3088-VI заявника обрано на посаду судді Донецького апеляційного господарського суду.

Указом Президента України від 28.03.2018р. №295/2018 заявника переведено на роботу на посаду судді Східного апеляційного господарського суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя №83/0/15-23 від 21.02.2023р. заявника було звільнено з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На підставі наказу голови Східного апеляційного господарського суду №11-к від 01.03.2023р. «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату» з 06.03.2023 року заявника відраховано зі штату Східного апеляційного господарського суду, у зв`язку з виходом у відставку відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023р. №83/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».

За викладеним у відзиві на позов твердженням Управління з 22.06.2022р. заявник отримував пенсію за віком у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

13.03.2023р. заявник подав звернення установленого формуляру з приводу призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі за текстом - Утримання).

До обсягу матеріалів означеного звернення заявником була включена довідка Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2023р. №01-36/002777 про розмір суддівської винагороди за посадою судді Східного апеляційного господарського суду у сумі 197.062,50грн. (оклад за посадою - 131.375,00грн., доплата за вислугу років (50%) - 65.687,50грн.) та складений Східним апеляційним господарським судом документ про розрахунок стажу від 06.03.2023р. №08-36/002778, згідно з яким до стажу роботи заявника безпосередньо на посадах судді Господарського суду Донецької області, Донецького апеляційного господарського суду, Східного апеляційного господарського суду, було включено стаж роботи на посаді начальника юридичного відділу ТОВ "Концерн "Укрзовнішпромресурси" (08.12.1999р.-07.09.2000р., 00р. 08м. 29дн.) та стаж роботи на посаді заступника директора з правової роботи АТЗТ "Техсервіс" (08.09.2000р.-09.12.2002р., 02р. 03м. 01дн.), а загалом 3 роки.

Загальний показник стажу роботи на посаді судді заявника згідно із складеним Східним апеляційним господарським судом розрахунком від 06.03.2023р. №08-36/002778 складає 23р. 02м. 19дн.

При цьому, Східним апеляційним господарським судом під час складання розрахунку від 06.03.2023р. №08-36/002778 юридично правильно і документально обґрунтовано стаж роботи заявника на посаді професійного судді було обчислено саме з календарної дати зарахування заявника до штату Господарського суду Донецької області на посаду судді (10.12.2002р.), а не з дати видання Указу Президента України від 13.08.2002р. №712/2002 про призначення заявника на посаду судді Господарського суду Донецької області.

Також до обсягу матеріалів звернення від 13.03.2023р. заявником було долучено копію власної трудової книжки, але доказів приєднання до матеріалів цього ж звернення документу про здобуття вищої юридичної освіти матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи і доказів приєднання заявником до обсягу матеріалів звернення від 13.03.2023р. копії рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023р. №83/0/15-23, де станом на 21.02.2023р. стаж роботи заявника на посаді судді обчислений у 20р. 06м. 08дн.

За цим зверненням Управлінням було прийнято рішення №32 від 17.03.2023 року у вигляді протоколу про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 13.03.2023 року в розмірі 50% (98.531,25 грн.) від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного господарського суду №01-36/002777 від 06.03.2023р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від середнього заробітку 197.062,50 грн., із розрахунку стажу роботи на посаді судді 20 років.

Стверджуючи про невідповідність закону реально вчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень в частині визначення показника відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання судді стосовно суддівської винагороди судді у відставці та в частині календарної дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що до відносин, котрі склались на підставі установлених обставин, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею ст.46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, а за приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносно заявника таким законом є: 1) положення ч.1 ст.126 і ст.130 Конституції України; 2) положення ст.ст.133 і 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (далі за текстом - Закон України №2453-VI) у редакції законів України від 12.02.2015р. №192-VIII, від 02.03.2015р. №213-VIII та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016; 3) положення ст.ст.135 і 142, а також пунктів 22, 23, 25 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі за текстом - Закон №1402-VIII).

У силу правових висновків рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) та правового висновку постанови Верховного Суду від 16.07.2020р. у справі №225/1562/17 згадану у ч.1 ст.58 Конституції України дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

До рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. №2-р/2020 в Україні на випадок виплати утримання професійному судді у відставці до настання події успішного завершення процедури кваліфікаційного оцінювання і відправлення після цього правосуддя понад 3 роки або до настання події призначення на посаду у порядку конкурсу і відправлення після цього правосуддя понад 3 роки поширювалась дія п.25 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII.

Утрата чинності даною нормою закону призвела до відсутності правових підстав використання пенсійним органом з 19.02.2020р. позначених вище кваліфікаційних умов.

Суспільні відносини з приводу обчислення часу трудової діяльності громадянина, котрий підлягає включенню до стажу роботи на посаді професійного судді, призначеного на посаду професійного судді до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI, наразі унормовані, насамперед, приписами ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі за текстом Закон №1402-VIII), а також п.34 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII у редакції Закону України від 21.12.2016р. №1798-VIII, п.11 розділу ХІІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI (далі за текстом Закон №2453-VI), Закону України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі за текстом - Закон №2862-ХІІ), Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865.

Так, згідно з ч.1 ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі за текстом Закон №1402-VIII) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У подальшому Законом України від 12.07.2018р. №2509-VIII ст.137 Закону №1402-VIII було доповнено положенням про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

При цьому, у силу п.34 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII у редакції Закону України від 21.12.2016р. №1798-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності нормами ст.137 та п.34 розділу ХІІ Закону №1402-VIII регламентуванню відносин з приводу обчислення стажу на посаді судді були присвячені приписи, зокрема, п.11 розділу ХІІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI (далі за текстом Закон №2453-VI), де указано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У свою чергу до набрання чинності Законом №2453-VI правовідносини з приводу обчислення стажу роботи суддею регламентувались нормами Закону України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі за текстом - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч.4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Окрім указаного закону, ці ж самі правовідносини регламентувались одночасно і нормами Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95, і нормами постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865.

Так, відповідно до ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з п.3-1 постанови КМУ від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття заявником стажу роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Безпосередній стаж роботи заявника на посаді професійного судді перевищує показник у 10 років.

Відтак, у даному конкретному випадку правила обчислення загального стажу роботи заявника на посаді судді визначені як ст.43 Закону №2862-ХІІ, так і ст.137 Закону №1402-VIII.

Тому за змістом ч.2 ст.137 Закону №1402-VIII у редакції Закону України від 12.07.2018р. №2509-VIII стажу роботи заявника на посаді професійного судді підлягає включенню стаж професійної діяльності у сфері права до настання події призначення на посаду професійного судді.

Арифметичне значення показника стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, встановлено законодавцем у ч.1 ст.69 Закону №1402-VIII у п`ять років.

Окрім того, арифметичне значення показника стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді було встановлено законодавцем у ч.1 ст.65 Закону №2453-VI у три роки.

Також, арифметичне значення показника стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді було встановлено законодавцем у ч.1 ст.7 Закону №2862-ХІІ у редакції Закону України від 21.06.2001р. №2534-ІІІ у три роки.

За визначенням п.1 ч.6 ст.69 Закону №1402-VIII вищою юридичною освітою - є вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку.

У розумінні п.2 ч.6 ст.69 Закону №1402-VIII стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти.

Оскільки робота заявника на посаді начальника юридичного відділу ТОВ "Концерн "Укрзовнішпромресурси" (08.12.1999р.-07.09.2000р., 00р. 08м. 29дн.) та робота на посаді заступника директора з правової роботи АТЗТ "Техсервіс" (08.09.2000р.-09.12.2002р., 02р. 03м. 01дн.), а загалом 3 роки, мала місце після настання події здобуття вищої юридичної освіти, то згідно з ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ у редакції Закону України від 21.06.2001р. №2534-ІІІ, п.11 розділу ХІІІ Закону №2453-VI, ч.2 ст.137, ч.6 ст.137, п.34 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII у редакції Закону України від 21.12.2016р. №1798-VIII тривалість цієї роботи підлягає включенню до стажу роботи заявника на посаді судді згідно з ч.2 ст.137 Закону №1402-VIII у редакції Закону України від 12.07.2018р. №2509-VIII.

Частиною 3 ст.142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

При цьому, за змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу призначення заявнику за зверненням від 13.02.2023р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчислення показника відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обрахунку суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до виплати, визначення календарної дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було вчинено не у формі дії (на чому помилково наполягає заявник у тексті позову), а у формі рішення №32 від 17.03.2023 року у вигляді протоколу про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 13.03.2023 року.

Тому позов за епізодом визнання протиправним дій суб`єкта владних повноважень підлягає залишенню без задоволення.

Разом із тим, оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних відносинах суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішення №32 від 17.03.2023 року у вигляді протоколу про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 13.03.2023 року не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував неповно, належну норму закону визначив невірно, припустився помилки у тлумаченні застосованої норми закону, унаслідок чого реально вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується із нормативним регламентуванням та порушує інтереси заявника на отримання належного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обчислення показника відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обрахунку суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до виплати.

Так, обчислений Управлінням у рішенні показник відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає - 50%, хоча згідно з згідно з ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ у редакції Закону України від 21.06.2001р. №2534-ІІІ, п.11 розділу ХІІІ Закону №2453-VI, ч.2 ст.137, ч.6 ст.137, п.34 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII у редакції Закону України від 21.12.2016р. №1798-VIII до стажу роботи заявника на посаді судді згідно з ч.2 ст.137 Закону №1402-VIII у редакції Закону України від 12.07.2018р. №2509-VIII підлягає включенню 3 роки професійної діяльності у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти (тобто робота заявника на посаді начальника юридичного відділу ТОВ "Концерн "Укрзовнішпромресурси" (08.12.1999р.-07.09.2000р., 00р. 08м. 29дн.) та робота заявника на посаді заступника директора з правової роботи АТЗТ "Техсервіс" (08.09.2000р.-09.12.2002р., 02р. 03м. 01дн.)).

Тому відносно випадку заявника показник відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має дорівнювати - 56%.

У цій частині суду належить застосувати ч.2 ст.5, ч.2 ст.9, п.10 ч.2 ст.245 КАС України, вийти за межі позову, визнати протиправним та скасувати в частині реально вчинене суб`єктом владних повноважень управлінське волевиявлення у формі рішення у вигляді протоколу стосовно обчислення показника відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 50%, з огляду на абз.1 ч.4 ст.245 КАС України та у зв`язку із відсутністю будь-яких факторів та чинників, об`єктивно здатних вплинути на вчинення суб`єктом владних повноважень юридично умотивованого та документально обґрунтованого управлінського волевиявлення іншого змісту - зобов`язати Управління призначити заявнику за зверненням від 13.03.2023р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі - 56%.

Вирішуючи спір в частині епізоду календарної дати призначення заявникові щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі за текстом - Утримання) у розмірі - 56%, суд зазначає, що нормами Закону №1402-VIII не регламентовано питання визначення дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, окрім загального, але не сформульованого текстуально правила, за яким ця календарна дата не може передувати події прийняття Вищою радою правосуддя рішення про звільнення судді у відставку та події прийняття головою суду (особою, котра виконує повноваження голови суду) розпорядчого документа про відрахування громадянина України із штатної посади судді у відповідному органі державної судової влади України.

Згадані вище відносини частково унормовані приписами Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України (затверджено постановою правління ПФУ від 25.01.2008р. №3-1 у редакції постанови правління ПФУ від 09.02.2023р. №7-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за №200/14891 та 27.02.2023р. №353/39409; далі за текстом - Порядок №3-1/7-2).

Так, згідно з п.3 Розділу І Порядку №3-1/7-2 щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

У спірних правовідносинах подія звільнення заявника з посади судді у відставку припала на 21.02.2023р., але до 06.03.2023р. заявник обліковувався у якості судді за посадою Східного апеляційного господарського суду і за цей період часу повинен був отримувати суддівську винагороду у порядку ст.135 Закону №1402-VIII.

У період часу 07.03.2023р.-12.03.2023р. заявник отримував пенсію за віком у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки одночасне отримання громадянином України від Держави двох грошових платежів однієї правової природи (пенсії за віком та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) чинним національним законом України не передбачено, то суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах заявник вчинив фактичну відмову від пенсії за віком у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у спосіб подання 13.03.2023р. звернення установленого формуляру про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тому право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у даному конкретному випадку слід вважати реалізованим саме з 13.03.2023р., а відтак, позов за цим епізодом до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір за епізодом зобов`язання суб`єкта владних повноважень до стажу роботи на посаді судді включити стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом і надає право на призначення на посаду судді - 3 роки, суд зазначає, що вимога заявника про зобов`язання пенсійний орган зарахувати певний час трудової діяльності громадянина до стажу роботи на посаді судді поглинається покладенням на пенсійний орган обов`язку провести перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

До такого висновку суд дійшов унаслідок з`ясування змісту та співвідношення таких категорій: "призначення пенсії", "обчислення пенсії", "нарахування пенсії", "виплата пенсії", "перерахунок пенсії", "поновлення пенсії".

Тотожність правової природи Утримання та пенсії як платежів із соціального забезпечення громадянина дозволяє суду застосувати у спірних правовідносинах ч.6 ст.7 КАС України та поширити на спірні правовідносини загальні правила призначення і виплати пенсії.

Так, розв`язуючи дане питання, суд бере до уваги, що ст.ст.80-85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.

Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у приписах ст.ст.48-52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

При цьому, оскільки останнім у часі з-поміж перелічених актів права був прийнятий Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то саме положенням цього закону слід віддати пріоритет у застосуванні.

Частиною 5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З положень наведених норм закону, суд доходить до висновку, що правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.

А тому виданий терорганом ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Відтак, категорія "призначення пенсії" поглинає категорію "обчислення пенсії", котрі є різним текстуальним викладенням одного і того ж процедурного елементу механізму призначення пенсії.

Під правовою категорією "нарахування пенсії" слід розуміти виконання терорганом ПФУ рішення про призначення пенсії з певної правової підстави та у певному розмірі (грошовому вимірі) шляхом відображення такого платежу за відомостями внутрішнього обліку тероргану системи ПФУ.

Правова категорія "перерахунок пенсії" охоплює випадки вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії або раніше вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку із поданням заявником (чи в інтересах заявника) нових документів, у зв`язку із виправлення органом публічної адміністрації власних дефектів/вад/недоліків у реалізації управлінської функції у минулому, у зв`язку із збільшенням розміру поточної оплати праці діючого публічного службовця (у разі визначення законом такого приводу).

У той же час, категорія "виплата пенсії" охоплює управлінське волевиявлення адміністративного органу з приводу ініціювання переказу певної чітко визначеної суми коштів у власність набувача - пенсіонера.

У спірних правовідносинах Утримання призначалось заявнику вперше, а тому відсутні підстави для обтяження суб"єкта владних повноважень обов`язком провести перерахунок Утримання, позаяк у даному конкретному випадку суб`єкт владних повноважень повинен належно реалізувати управлінську функцію з приводу призначення Утримання вперше у належному розмірі як відсоткового значення, так і конкретної грошової суми.

Тому за епізодом позову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити перерахунок Утримання заявника належить відмовити.

Вимога заявника про зобов`язання суб"єкта владних повноважень здійснити призначення Утримання виходячи із стажу роботи на посаді судді у 23р. 06м. 08дн. також не підлягає задоволенню, адже за правилами ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII в алгоритмі обчислення показника відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання судді використовуються виключно повні роки роботи.

Таким чином, у спірних правовідносинах саме виконання терорганом системи ПФУ покладеного даним судовим актом обов`язку з приводу призначення заявникові з 13.03.2023р. за зверненням від 13.03.2023р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди судді Східного апеляційного господарського суду забезпечує повне, ефективне та дієве поновлення права на правильне обчислення стажу роботи на посаді судді понад 23 роки.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним і скасувати прийняте за зверненням ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_2 ) від 13.03.2023р. рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.03.2023р. №32 у вигляді протоколу в частині обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді Східного апеляційного господарського суду у відставці - ОСОБА_1 у 50%.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 13.03.2023р. за зверненням ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_2 ) від 13.03.2023р. щомісячне довічне грошове утримання судді Східного апеляційного господарського суду у відставці - ОСОБА_1 у розмірі 56% за довідкою Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2023р. №01-36/002777 і провести виплати з урахуванням раніше здійснених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя Сліденко А.В.