Справа № 280/5367/22
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 травня 2023 року

м. Київ

справа № 280/5367/22

адміністративне провадження № К/990/18423/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до секретаря Запорізької міської ради ОСОБА_2 та виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Секретаря Запорізької міської ради ОСОБА_2 (відповідач - 1, Секретар Запорізької міської ради ОСОБА_2) та Виконавчого комітету Запорізької міської ради (відповідач - 2), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Запорізького міського голови від 21 грудня 2021 року № 252р «Про проведення службового розслідування»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Запорізького міського голови від 22 серпня 2022 року № 200р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 21.12.2021 № 252р «Про проведення службового розслідування»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Запорізького міського голови від 11 січня 2022 року № 7р «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Запорізького міського голови від 31 січня 2022 року № 32р « Про внесення змін до розпорядження міського голови від 11 січня 2022 року № 7р «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Запорізького міського голови від 26серпня 2022 року № 208р « Про внесення змін до розпорядження міського голови від 31 січня 2022 року № 32р «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою»;

- зобов`язати відповідачів виплатити позивачу заробітну плату за весь час відсторонення від здійснення повноважень в результаті проведення вищезазначених службових розслідування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Запорізького міського голови від 21 грудня 2021 року № 252р «Про проведення службового розслідування».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Запорізького міського голови від 22 серпня 2022 року № 200р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 21 грудня 2021 року №252р «Про проведення службового розслідування».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Запорізького міського голови від 11 січня 2022 року № 7р «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Запорізького міського голови від 31 січня 2022 року № 32р « Про внесення змін до розпорядження міського голови від 11 січня 2022 року № 7р «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Запорізького міського голови від 26 серпня 2022 року № 208р « Про внесення змін до розпорядження міського голови від 31 січня 2022 року №32р «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою».

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Секретаря Запорізької міської ради ОСОБА_2, Виконавчого комітету Запорізької міської ради виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за весь час відсторонення від здійснення повноважень в результаті проведення вищезазначених службових розслідувань відмовлено.

Стягнуто з Секретаря Запорізької міської ради ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 4135,00 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року апеляційну скаргу секретаря Запорізької міської ради ОСОБА_2 тимчасово здійснюючого повноваження Запорізького міського голови задоволено. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

22 травня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на зазначену постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

На обґрунтування наявності наведеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. За текстом касаційної скарги позивач наводить ряд постанов Верховного Суду.

Проте, в касаційній скарзі позивачем не наведено, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом апеляційної інстанції без врахування висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а також не наведено обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та наведених ним постановах Верховного Суду є подібними.

Суд визнає, що посилання скаржника виключно на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови, самі по собі не доводять неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, подібність яких також не доведена у касаційній скарзі.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними, мати однакове правового регулювання.

Також у касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги процитував лише вказаний пункт, не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також яким чином вказана норма права впливає на вирішення справи по суті позовних вимог.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішенням суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що виключає можливість перегляду оскаржуваного судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Отже, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та невикладення з належним обґрунтуванням позивачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції у цій справі, визначених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до секретаря Запорізької міської ради ОСОБА_2 та виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяН.В. Шевцова