Справа № 160/402/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 квітня 2023 року Справа № 160/402/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Царікової О.В.,

секретаря судового засідання: Бурхович Я.О.,

за участі:

представника позивача: Морозова В.Ю.,

представника відповідача: Скічко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17А, м. Дніпро, 49600; ідентифікаційний код юридичної особи 44118658) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов направлений 28.12.2022 засобами поштового зв`язку адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 27.12.2018 за №, яким на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 170 грн з податку на доходи фізичних осіб;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 27.12.2018 за №, яким щодо ОСОБА_1 , збільшено грошове зобов`язання з військового збору на суму 3415,21 грн та накладено штраф 853,80 грн;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 27.12.2018 за №, яким щодо ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 44927,19 грн та накладено штраф 11231,80 грн.

Разом з тим, в адміністративному позові позивач просить суд поновити строки на подання позовної заяви та зазначає, що відповідач не повідомляв про проведення податкової перевірки позивача та складені за результатами перевірки акт податкової перевірки №64478/04-36-13-04/ та податкові повідомлення-рішення (форми «Р») №, (форми «ПС») №, (форми «Р») №. Позивач наголошує, що 03.10.2022 дізнався про відкрите виконавче провадження №67988409 з примусового виконання виконавчого документа №160/7234/20. Зазначене позивач підтверджує копією фіскального чеку АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з позивача коштів на підставі зазначеного виконавчого документа та копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач лише 10.12.2022 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду, виданого 20.01.2021 у справі №160/7234/20. В подальшому позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Морозова В.Ю., останній направив відповідачу адвокатський запит про надання інформації щодо складених відносно позивача податкових повідомлень-рішень. 23.12.2022 від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшла відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено про винесені стосовно позивача податкові повідомлення-рішення. Таким чином, позивач вважає, що дізнався про наявність вказаних вище податкових повідомлень-рішень лише 23.12.2022, внаслідок чого, просить суд поновити строки на подання даної позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 означений адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/402/23 за правилами загального позовного провадження.

03.03.2023 та повторно 27.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання (вх. №17422/23, вх. №24084/23 відповідно) про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з позовною заявою. Клопотання мотивоване тим, що у порядку статті 42 Податкового кодексу України (далі ПК України) рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача було направлено копію наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 20.09.2018 №5412-п, письмове повідомлення від 20.09.2018 №2202, акт податкової перевірки та податкові повідомлення-рішення.

Відповідач наголошує, що згідно правової позиції Верховного Суду добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку цим негативних для того платника наслідків. Разом з тим, наголошує, що пунктом 42.4 статті 42 ПК України встановлено, що у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідач зазначає, що за результатами перевірки фізичної особи ОСОБА_1 складено акт №64478/04-36-13-04/ НОМЕР_1 від 09.11.2018, проте, ухвалу про відкриття провадження у даній справі винесено 14.02.2023. Таким чином, відповідач наголошує, що був порушений строк звернення до суду з позовною заявою.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20, яке набрало законної сили 14.12.2022, позовну заяву ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення зі ОСОБА_1 податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями № від 27.12.2018, № від 27.12.2018, № від 27.12.2018, задоволено у повному обсязі. У вказаному рішенні зазначено, що відповідач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи №160/7234/20.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої судом апеляційної інстанції 14.12.2022 ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду, проте, ухвалою останнього від 11.01.2023 скаргу було повернуто особі, що її подала.

Відповідач наголошує, що згідно відповіді на лист від управління по роботі з податковим боргом ГУ ДІІС у Дніпропетровській області станом на 20.03.2023 по фізичній особі ОСОБА_1 обліковується податковий борг за податковими повідомленнями-рішеннями № від 27.12.2018, № від 27.12.2018, № від 27.12.2018, на загальну суму 82613,04 грн.

Разом з тим, відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду щодо строків звернення до адміністративного суду та просить суд адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

У судовому засіданні, призначеному на 06.04.2023, представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та просив суд відмовити у задоволенні зазначеного клопотання. Також, просив суд поновити строки звернення до суду з означеним позовом.

Представник відповідача у судовому засіданні, призначеному на 06.04.2023, підтримав доводи, викладені в заявленому клопотанні та просив суд останнє задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються у порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.01.2022 у справі №160/11673/20, адміністративне провадження № К/9901/30170/21, Верховний Суд зазначив, що граматичне тлумачення змісту п. 56.18 ст. 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також, цей абзац передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті. Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Верховний Суд дійшов висновку, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому, не може бути одночасно й процесуальним строком звернення до суду.

Водночас Верховний Суд дійшов висновку, що п. 56.19 ст. 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

З цих підстав суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і сформулював такий правовий висновок.

Норма п. 56.18 ст. 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми п. 56.19 ст. 56 ПК України. Водночас норма п. 56.19 ст. 56 ПК України є спеціальною щодо норми ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження абз. 3 п. 56.18 ст. 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до п. 56.17 цієї статті.

Отже, за висновками вищевказаної постанови, Судова палата зазначила, що стаття 122 КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. Однак, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження). У випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України. Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, Судова палата відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі №805/1146/17-а, та сформулювала правовий висновок, відповідно до якого процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається ч. 2 ст. 122 КАС України та становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що не суперечить п. 56.18 ст. 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що про проведення податкової перевірки позивача та складені за результатами перевірки акт податкової перевірки №64478/04-36-13-04/ та податкові повідомлення-рішення (форми «Р») №, (форми «ПС») №, (форми «Р») № останній не був обізнаний. 03.10.2022 позивач дізнався про відкрите виконавче провадження №67988409 з примусового виконання виконавчого документа №160/7234/20, у зв`язку зі стягненням коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження.

Позивач зазначає, що 10.12.2022 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №67988409 з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду, виданого 20.01.2021, у справі №160/7234/20.

Отже, ознайомлюючись із матеріалами виконавчого провадження №67988409, ОСОБА_1 , у тому числі, ознайомилась із виконавчим документом, відповідно до якого було відкрито виконавче провадження, а саме: виконавчим листом Дніпропетровського окружного адміністративного суду, виданим 20.01.2021, у справі №160/7234/20, про стягнення зі ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 83582,23 грн.

Разом з тим, суд наголошує, що інформація про реквізити і підстави видачі виконавчого документа також міститься у постанові державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Масник А.І. про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2021, копія якої міститься у матеріалах адміністративної справи, та з якою позивач також був ознайомлений.

Між тим, позивач зазначає, що звернувся за правовою допомогою до адвоката Морозова В.Ю., який направив ГУ ДПС у Дніпропетровській області адвокатський запит про надання інформації щодо складених відносно позивача податкових повідомлень-рішень. 23.12.2022 від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшла відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено про винесені стосовно позивача податкові повідомлення-рішення №, №, №. Позивач вважає, що дізнався про наявність вказаних вище податкових повідомлень-рішень лише 23.12.2022.

Проте, щодо обізнаності позивача про винесені оскаржені у даній справі податкові повідомлення-рішення судом встановлено таке.

01.07.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , в якій позивач просив стягнути суму податкового боргу в сумі 83582,23 грн з платника податку фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20 позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено у повному обсязі. Стягнуто зі ОСОБА_1 суму податкового боргу у розмірі 83582,23 грн (вісімдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят дві гривні 23 копійки).

Предметом розгляду у справі №160/7234/20 стало стягнення зі ОСОБА_1 податкового боргу на загальну суму 83582,23 грн, який виник внаслідок несплати останньою грошових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях № від 27.12.2018, № від 27.12.2018 та № від 27.12.2018.

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20 судом зазначено, що відповідач у судові засідання, що були призначені на 20.10.2020, 23.12.2020, 20.01.2021 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причин неявки суду не повідомив. Разом з тим, станом на 22.01.2021 відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався, крім того, ним не надано витребувані ухвалами суду від 27.07.2020 та від 25.09.2020 документи, а також будь-які заяви, клопотання, повідомлення, в яких би останній виклав своє бажання надати до суду їх в більш пізній термін.

Крім того, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20 судом встановлено, що станом на 22.01.2021 строк на надання відповідачем відзиву на позовну заяву, додаткових доказів, заяв по суті справи, інших клопотань, заперечень тощо є таким, що сплинув, при цьому, суд бере до уваги, що відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, оскільки на його адресу засобами поштового зв`язку були направлені всі процесуальні документи у справі №160/7234/20, в тому числі ухвали і повістки, проте, на адресу суду повернулися конверти із відміткою поштового відділення: «Адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Інші засоби зв`язку із відповідачем, відповідно до вказаних позивачем у позові даних, невідомі.

Разом з тим, у вказаному рішенні судом зазначено, що застосовуючи по аналогії закону до спірних правовідносин ч. 11 ст. 126 КАС України та ч. 1 ст. 131 КАС України, а також згідно правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №804/575/18, враховуючи, що направлені відповідачеві копії ухвал та повістки Дніпропетровського окружного адміністративного суду повернуто до суду з незалежних від суду причин, відповідач вважається таким, що був належно повідомлений про розгляд справи.

Суд відзначає, що у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20 встановлено, що актом від 09.11.2018 №64478/04-36-13-04/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 встановлено порушення п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами і доповненнями) внаслідок неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2015 рік; абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями) у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 44927,19 грн; п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами і доповненнями) у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік в розмірі 3415,21 грн.

Зазначений акт перевірки направлено на податкову адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог п.86.4 ст.86 Податкового кодексу України, проте 26.12.2018 поштове відправлення, яким він надсилався, повернуто до контролюючого органу з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання».

На підставі зазначеного акта перевірки позивачем сформовано:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 27.12.2018, яким відповідачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фіз. осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування (11010500), у загальному рзмірі 56158,99 грн, з яких за податковим зобов`язанням 44927,19 грн та за штрафними санкціями - 11231,80 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № від 27.12.2018, яким до відповідача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн за платежем податок на доходи фіз. осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування (11010500);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 27.12.2018, яким відповідачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір (11011000) у загальному розмірі 4269,01 грн, з яких за податковим зобов`язанням 3415,21 грн та за штрафними санкціями 853,80 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення направлено на податкову адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте, поштове відправлення, яким вони надсилалися, повернуто до контролюючого органу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» від 09.02.2019.

Зазначене також підтверджується матеріалами справи №160/402/23, з яких судом встановлено, що оскаржені податкові повідомлення-рішення направлено ОСОБА_1 , проте, повернуто контролюючому органу 09.02.2019, відповідно до відмітки відділення АТ «Укрпошта» на поштовому конверті, з причин закінчення терміну зберігання.

Також, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20 суд констатував, що матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем вищевказаних податкових повідомлень-рішень форми «Р» № від 27.12.2018 у сумі 56158,99 грн; форми «ПС» № від 27.12.2018 у сумі 170,00 грн та форми «Р» № від 27.12.2018 у сумі 4269,01 грн, якими ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у загальному розмірі 56328,99 грн (56158,99 грн + 170,00 грн) та з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 4269,01 грн, ані в адміністративному, ані в судовому порядку. Таким чином, зважаючи на те, що днем надходження податкових повідомлень-рішень форми «Р» № від 27.12.2018 у сумі 56158,99 грн; форми «ПС» № від 27.12.2018 у сумі 170,00 грн; форми «Р» № від 27.12.2018 у сумі 4269,01 грн платнику є 09.02.2019, то останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на ці податкові повідомлення-рішення, є 19.02.2019, а визначені у ньому суми грошового зобов`язання вважаються узгодженими 20.02.2019.

У вказаному рішенні судом також зазначено, що на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України 01.03.2019 позивач надіслав ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» від 01.03.2019 №3947-57/83, відповідно до якої загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 28.02.2019 року становила 83582,23грн. Вказана податкова вимога направлена на податкову адресу відповідача, однак, поштове відправлення, яким вона надсилалася ОСОБА_1 , 26.09.2019 було повернуто до контролюючого органу із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» від 20.09.2019, тому, відповідно до положень пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України ця податкова вимога вважається врученою саме 20.09.2019. Доказів оскарження відповідачем податкової вимоги форми «Ф» від 01.03.2019 №3947-57/83 ані в адміністративному, ані в судовому порядку суду не надано.

Суд наголошує, що на підставі приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначене вище підтверджує факт належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи №160/7234/20, щодо проведення контролюючим органом податкової перевірки та винесення за результатами податкової перевірки відносно ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень та, у подальшому, податкової вимоги, які у належному порядку були надіслані на податкову адресу ОСОБА_1 .

Зазначене підтверджує обізнаність ОСОБА_1 із наявністю винесених щодо неї податкових повідомлень-рішень під час судового розгляду адміністративної справи №160/7234/20, разом з тим, після винесення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20, ОСОБА_1 оскаржено останнє в апеляційному порядку шляхом подання 11.10.2022 до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги та, в подальшому касаційної скарги від 09.01.2023 до Верховного Суду.

Суд також наголошує, що у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 у справі №160/7234/20, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 в адміністративній справі №160/7234/20 залишено без змін, зазначено, що відповідно до матеріалів справи вбачається, що відповідач 10.10.2017 змінила місце реєстрації. Доказів повідомлення податкового органу про зміну податкової адреси матеріали справи не містять, апеляційна скарга також не містить таких доводів. Також, зазначено, що ОСОБА_1 не надано доказів оскарження спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №160/7234/20 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022 у справі №160/7234/20 підтверджується належне повідомлення ОСОБА_1 щодо проведення податкової перевірки, винесення за результатами перевірки відносно ОСОБА_1 спірних податкових повідомлень-рішень та наголошено на тому, що негативні наслідки, пов`язані із неотриманням за зареєстрованою адресою поштової кореспонденції, а також неінформування про зміну такої адреси, несе платник податків.

Отже, наданими позивачем доказами, що містяться у матеріалах адміністративної справи №160/402/23 стосовно поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом, у тому числі, обізнаності із винесеними щодо ОСОБА_1 спірними податковими повідомленнями-рішеннями лише 23.12.2022, не підтверджено доводів, викладених позивачем в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Будь-яких інших доказів на підтвердження непереборних підстав, які б перешкоджали останньому подати позовну заяву в межах встановленого строку звернення до суду позивачем у межах розгляду справи №160/402/23 суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що звернувшись 28.12.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 27.12.2018 №, від 27.12.2018 №, від 27.12.2018 №, з якими ОСОБА_1 була обізнана з лютого місяця 2019 року (з моменту направлення ОСОБА_1 спірних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом), що підтверджено судовими рішенням, прийнятими у справі №160/7234/20, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Щодо тверджень позивача про необізнаність щодо проведення податкової перевірки та неотримання останнім документів, винесених у результаті проведення перевірки, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Згідно із п. 70.1 ст. 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

За приписами пп. 70.2.4 п. 70.2 ст. 70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Відповідно до п. 70.7 ст. 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 42.2 ст. 43 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п. п. 3, 5 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 №124/28254, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

За змістом наведених положень надіслане контролюючим органом податкове повідомлення - рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 у справі №826/17798/18 та від 23.09.2021 у справі №640/8096/19.

Крім того, Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18) зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

У постанові від 09.10.2018 у справі №820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі №820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факти виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.2.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (п. 44 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та п. 54 рішення від 19.06.2001 «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі», заява №28249/95).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 (п. 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Посилання позивача на те, що останній не був обізнаний про наявність оскаржених податкових повідомлень-рішень до моменту списання коштів з банківського рахунку в рамках виконавчого провадження не підтверджено жодними належними доказами, разом з тим, спростовано судовими рішеннями, прийнятими у справі №160/7234/20.

Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, які б перешкоджали останньому подати позовну заяву в межах встановленого строку звернення до суду позивачем у межах розгляду справи №160/402/23 суду не надано.

Слід зазначити, що тривалий час у судовій практиці було сформульовано висновок, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі, але не виключно, після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено (позиції Верховного Суду по справах № 640/46/19, № 813/4921/17, № 2540/2576/18).

У той же час, в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд відступив від вказаного правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, та сформулював нову правову позицію та зазначив, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною. Зазначений у п. 102.1 ст. 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально - правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Оскільки норма п. 56.18 ст. 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду, такий строк визначено в ч. 2 ст. 122 КАС України та становить шість місяців.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 3 статті 240 КАС України встановлено, що про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом є неповажними, не підтверджені належними доказами, у зв`язку із чим, відсутні підстави для задоволення судом клопотання позивача про поновлення строків на подання позовної заяви.

Проте, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з чим позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 44, 121-123, 240, 242, 248, 250, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17А, м. Дніпро, 49600; ідентифікаційний код юридичної особи 44118658) про визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення залишити без розгляду.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складений 11.04.2023.

Суддя О.В. Царікова