Справа № 520/3247/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 р. Справа № 520/3247/23

Харківський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( вул. Митрополита Андрея, буд.10,м. Львів,79016, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд.10, ) № 35 від 01.08.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) призначити пенсію за віком, з моменту первісного звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , зарахувавши до трудового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком наступний період роботи: з 11.07.1986 року по 16.02.1988 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що ГУ ПФУ у Львівській області протиправно відмовлено їй у призначенні пенсії за віком та вказує, що орган Пенсійного фонду України безпідставно не зарахував до її страхового стажу період трудової діяльності з 11.06.1986 по 16.02.1988 згідно з відомостями трудової книжки, оскільки такий недолік заповнення трудової книжки як помилка у місяці народження працівника (що зафіксовано на титульній сторінці трудової книжки) не є безпосередньою виною самого працівника, а відноситься до діяльності саме роботодавця, який і повинен нести відповідальність за недоліки заповнення трудової книжки. Відмова ГУ ПФУ у Львівській області у зарахуванні трудової діяльності до страхового стажу порушує законні права та інтереси позивача, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з даний позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам засобами електронного зв`язку та надійшла в електронний кабінет користувачів, що підтверджується електронною роздруківкою.

Представник ГУ ПФУ у Харківській області надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та звернув увагу суду, що позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи 11.07.1986 по 16.02.1988, однак трудова книжка позивача містить запис про період роботи з 11.06.1986 по 16.02.1988. Також відповідач 1 вказав, що позивачем не надано інших уточнюючих довідок про період роботи, а суперечність запису на титульній сторінці трудової книжки з паспортними даними позивача унеможливлює зарахування вказаних періодів до страхового стажу. Таким чином, оскільки позивач на момент звернення до органів пенсійного фонду не досягла 60 річного віку, не має достатнього страхового стажу у розмірі 29 років, то, відповідно, право на призначення пенсії за віком на момент звернення не набула.

Представником ГУ ПФУ у Львівській області надано до суду відзив на позов, в якому відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що спірне рішення від 01.08.2022 № 35 є цілком законним та обґрунтованим, враховуючи те, що позивач на момент звернення до управління не досягла 60-річного віку, а помилка у даті народження на титульній сторінці трудової книжки перешкоджає у зарахуванні періоду роботи з 11.06.1986 по 16.02.1988 до страхового стажу ОСОБА_1 .

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 надала до ГУ ПФУ в Харківській області заяву від 25.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була направлена на розгляд до ГУ ПФУ у Львівській області, яким прийнято рішення № 35 від 01.08.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Вказане рішення мотивовано тим, що на дату звернення (25.07.2022) заявник досягла віку 59 років 11 місяців 09 днів замість необхідних 60 років, та її страховий стаж складає 28 років 06 місяців 09 днів замість необхідних 29 років. Зокрема, ГУ ПФУ у Львівській області не зараховано до загального стажу позивача період роботи з 11.06.1986 по 16.02.1988, оскільки маються розбіжності у місяці народження позивача, які зазначені на титульній сторінці трудової книжки та паспортом заявника.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням ГУ ПФУ у Львівській області, звернулась до суду із даним позовом, вважаючи, що ГУ ПФУ у Харківській області має зарахувати до страхового стажу спірний період та призначити пенсію за віком з моменту первинного звернення позивача до територіального органу пенсійного фонду.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року N 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 №1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 №1058-IV).

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 N 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 N 1788-XII (далі Закон від 05.11.91 №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі Порядок N 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі N 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі N 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі N 500/1561/17, від 05.12.2019 року по справі N 242/2536/16-а.

Так, на момент заповнення трудової книжки позивача вперше, була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 ( далі Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пп 2.10. - 2.11 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що роботодавець під час заповнення титульної сторінки трудової книжки має продублювати прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дату народження на підставі, зокрема, паспорта працівника.

Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 у період з 11.06.1986 по 16.02.1988 (запис № 5-6), позивачка працювала на посаді няні у яслах садку №29 ЮЖД.

Суд зазначає, що заперечення щодо записів про періоду роботи позивача з 11.06.1986 по 16.02.1988, які містить трудова книжка, в органів пенсійного фонду відсутні. Про це свідчить зміст оскаржуваного рішення.

Проте, відповідач 2 не зарахував до стажу позивача періоди її роботи згідно з цією трудовою книжкою через те, що на титульній сторінці трудової книжки вказано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не відповідає паспортним даним позивачки, де зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, пунктом 4.1 якої передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом із тим, суд додатково зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

При цьому помилкове зазначення на титульній сторінці у трудовій книжці місяця народження заявника (при наявності паспортних даних із вірним зазначенням місяця народження) не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення.

Такий правовий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Сулу, викладеному постанові віл 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та віл 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Посилання відповідачів на недоліки оформлення трудової книжки позивача, суд не приймає до уваги, оскільки, як зазначалося вище, вказані записи у трудовій книжці позивача містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу ОСОБА_1 у період з 11.06.1986 по 16.02.1982, не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам відповідач 2 не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів.

Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство-роботодавець.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача щодо неточності у місяці народження позивачки на титульній сторінці не можуть вважатися достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 11.06.1986 по 16.02.1982 до її загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивачки в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

При цьому, суд враховує відсутність вини позивачки у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у її трудовій книжці відносно вищезазначеного спірного періоду роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.

Також відповідачами не надано доказів того, що позивачка не працювала або цей період не відповідає дійсності, чи записи у трудовій книжці позивачки стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивачки на пенсійне забезпечення.

За встановлених обставин, суд приходить висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 11.06.1986 по 16.02.1988 підтверджується відповідними записами, що є достатнім для зарахування цього періоду роботи до загального трудового стажу останньої, а тому неврахування відповідачем 2 цього періоду до загального трудового стажу позивачки є протиправним.

Більше того суд звертає увагу, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. А тому неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку таких документів, не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З приводу дати, з якої слід призначити пенсію позивачу та посилання відповідачів на те, що станом на 25.07.2022 (дату звернення позивачки до територіального органу пенсійного фонду), вік заявника складав 59 років 11 мясяців 09 днів замість необхідних 60 років, суд зауважує, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Відтак пенсію позивачу необхідно призначити з 01.08.2022, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (60 років), а не з первісного звернення позивачки 25.07.2022 (як зазначено у прохальній частині позовних вимог), враховуючи також те, що позивачка звернулась за призначенням пенсії у строк, визначений вказаними вище нормами права.

Підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є задоволенні позовних вимог наступним шляхом:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 35 від 01.08.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.06.1986 року по 16.02.1988 та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2022 року.

В свою чергу, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги до ГУ ПФУ в Харківській області, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 35 від 01.08.2022, а відтак саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ у Львівській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Харківській області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ГУ ПФУ в Харківській області.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( вул. Митрополита Андрея, буд.10,м. Львів,79016, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 35 від 01.08.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.06.1986 року по 16.02.1988 та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко