Справа № 420/3132/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/3132/23
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Дата і місце ухвалення 12.04.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення від 16.08.2021 року № 3, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 16.08.2021 року № 3 про неуспішне проходження атестації.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року позовну заяву було залишено без руху, в тому числі, для надання клопотанні про поновлення строку звернення до суду.

На виконання вимог зазначеної ухвали представник ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, зазначені представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду (вх.№6497/23 від 03.03.2023 року). Також позивачу продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

06.04.2023 року представник позивача подав на виконання ухвали від 13.03.2023 року заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення від 16.08.2021 року № 3 - повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт вказувала на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги факт ознайомлення позивачки з оскаржуваним рішенням комісії від 16.08.2021 року № 3 лише 25.01.2023 року, що, на думку апелянта, свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення з позов до суду та наявність підстав для його поновлення.

Апелянт вказала, що на час проходження атестації і до теперішнього часу вона перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Так, у серпні 2021 року, вона взяла участь в атестації прокурорів та за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрала 92 бали, що є меншим ніж прохідний бал (93 бали). Як зазначає позивачка, з метою з`ясування ситуації, що склалася, нею неодноразово направлялись на ім`я секретарів тринадцятої та чотирнадцятої кадрових комісій з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора заяви з проханням про допуск її до повторного складання іспиту, а у разі відмови про надання роздруківки тестування (питань та відповідей до них), складеного нею 10.08.2021 року, а також рішення комісії про неуспішне проходження атестації. Однак, відповідей на запити щодо матеріалів атестації, чи хоча б якоїсь інформації від кадрових комісій так отримано і не було.

Після укладення Договору про надання правничої (правової) допомоги адвокатом направлялись адвокатські запити до тринадцятої та чотирнадцятої кадрових комісій з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.11.2021 за № 106/8вих-2022 та № 106/9вих-2022 та 06.01.2022 за 106/2вих-2022 до Офісу Генерального прокурора про надання належним чином завірених копій документів щодо атестації позивачки.

Апелянт вказав, що 17.11.2021 за № 07-1074-21 та 14.01.2022 за № 07-1074-21 Офісом Генерального прокурора у відповідь на адвокатські запити направлено лише протокол засідання тринадцятої кадрової комісії від 16.08.2021 № 2, однак, рішення комісії про неуспішне проходження атестації позивачкою, на запити надано не було.

Апелянт вважає, що Офісом Генерального прокурора вчинялись перешкоди отриманню позивачкою документів, які стосувались її атестації, що в свою чергу побавило можливості вчасно звернутися з позовом до суду.

На думку апелянта, без отримання рішення комісії, яке є предметом даного спору, неможливе його оскарження.

Крім того позивачка, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, вказувала на введення в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який неодноразового продовжувався та на те, що Херсонська та Голопристанська територіальні громади, на території якої проживає позивача з моменту початку військової агресії проти України були віднесені до територій, на яких ведуться бойові дії та до числа територій, які тимчасово окуповані російською федерацією.

Позивачка посилалась на те, що на вказаних територіях військовими формуваннями агресора здійснювалось блокування доступу громадян України до українських операторів мобільного зв`язку, мережі Інтернет, також систематично проводились вимкнення електроенергії. Діяльність ПАТ «Укртелеком» з надання послуг міжміського зв`язку була припинена з 24.02.2022 року, а з травня у повному обсязі. Діяльність «Укрпошти» щодо направлення та отримання кореспонденції також була зупинена. З 24.02.2022 Херсонський окружний адміністративний суд припинив свою діяльність та не здійснював правосуддя.

Апелянт також вказала, що після деокупації міста Херсон з 24.11.2022 року лише у двох відділеннях поштового зв`язку м. Херсона (№ 3 та № 8) розпочато приймання та вручення поштових відправлень. На інших відділеннях розпочато приймання та вручення поштових відправлень у грудні 2022 року та у січні 2023 року.

Вказані обставини, а також відсутність мережі інтернет, як вказує апелянт, перешкоджали позивачці вчасно отримати відповіді на свої запити та скористатися правом на звернення до суду з адміністративним позовом за захистом порушених прав, надіслати позов поштою чи через електронний суд.

З огляду на зазначене апелянт просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

12.05.2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач висловив незгоду з доводами апелянта та підтримав позицію суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 через пропуск строку звернення до суду.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, а зазначені нею причини пропуску такого строку є неповажними.

Суд першої інстанції вказав, що зі змісту наданих матеріалів вбачається, що позивач неодноразово зверталася до відповідача із зверненнями з приводу повторного складання іспиту (11.08.2021 року) та надання рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (26.08.2021 року), на що отримувала відповідні відповіді (від 26.08.2021 року та від 08.09.2021 року). Адвокат позивача також зверталася до відповідача в інтересах позивача із адвокатськими запитами (від 10.11.2021 року та від 06.01.2022 року) з приводу надання інформації та документів щодо проходження етапу атестації (відомості про результати тестування, протоколи, тощо), на що отримувала відповіді з запитуваними документами (від 17.11.2021 року, від 14.01.2022 року). Тобто, на думку суду першої інстанції, ще в той час ОСОБА_1 дізналася або повинна була дізнатися про існування оскаржуваного рішення кадрової комісії від 16.08.2021 № 3, тобто про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, позов позивач подала до суду 16.02.2023 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Суд зазначив, що факт отримання оскаржуваного рішення 25.01.2023 року у відповідь на адвокатський запит від 16.01.2023 року не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання відповідної інформації, тощо.

На думку суду першої інстанції, ті факти про які, представник позивача вказує у заяві про поновлення строку, не є непереборною обставиною, з підстав якої позивач не міг звернутись до суду в межах встановленого строку КАС України.

Суд вказав на те, що позивач була обізнана або повинна була бути обізнана про порушення своїх прав, свобод чи інтересів з моменту неуспішного проходження нею іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (II етап атестації), тобто з 10.08.2021 року, оскільки набрала 92 бали, що є меншим ніж прохідний бал 93 бали. При цьому, позов позивач подала до суду 16.02.2023 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Також судом не визнано поважними причинами посилання позивача на введення з 24.02.2022 року військового стану, оскільки, як зазначає суд, до цієї дати позивач мала щонайменш з 10.08.2021 року (дата коли позивач дізналась про не набрання необхідної кількості балів, тобто про те, що нею неуспішно пройдено іспит) більше ніж 6 місяців на звернення до суду. Більш того, з листа Офісу Генерального прокурора від 17.11.2021 року №07-1074-21, який надано у відповідь на запит адвоката позивача вбачається, що у такому зазначено про те, що кадровою комісією ухвалено рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації та до листа-відповіді додано протокол №2 від 16.10.2021 року, з якого також вбачається факт ухвалення рішення про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Також суд врахував те, що у протоколі №2 від 16.08.2021 року зазначено, що позивач у своїй заяві просила надати рішення (витяг з рішення) кадрової комісії, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про те, що позивач була обізнана про ухвалення щодо неї рішення про неуспішне складання іспиту, тобто вже з цього моменту позивач могла звернутися до суду з його оскарження, навіть враховуючи фактичну відсутність копії такого рішення.

Зважаючи на все вищевикладене суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви з підстав невизнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина друга наведеної статті встановлює, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis рішення у справі Перетяка та Шереметьев проти України (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення законом процесуальних строків обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства та передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку звернення до суду з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

В даному випадку виниклий між сторонами спір є спором щодо проходження публічної служби, тому строк звернення до суду з вказаним позовом становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Звертаючись із заявами про поновлення строку звернення до суду, позивач, в першу чергу, вказувала на те, що вона не була ознайомлена з оскаржуваним рішенням комісії про неуспішне проходження атестації та на її неодноразові звернення відповідачем таке рішення надано їй не було, що на думку позивача, створювало перешкоди у можливості звернення до суду.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, колегія суддів зазначає наступне:

Так, судом встановлено, що у зв`язку із успішним проходженням І етапу атестації позивачку було допущено до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (II етап атестації), який відбувся 10.08.2021 року, за результатами складання якого позивач набрала 92 бали, що є меншим ніж прохідний бал (93 бали).

З матеріалів справи вбачається, що після складання вказаного іспиту 11.08.2021 року позивач направила на адресу 13 та 14 кадрової комісії, Офісу Генерального прокурора заяву про допуск її до повторного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. У разі відмови у такому допуску позивач просила надати роздруківку тестування. Про результати розгляду заяви та прийняте рішення просила повідомити письмово.

У відповідь на заяву позивача Офіс Генерального прокурора повідомив, що її заява направлена для розгляду до 13 та 14 кадрових комісій.

Однак відповіді від комісій позивач так і не отримала. У зв`язку з вказаним нею 26.08.2021 року було направлено 13 та 14 кадровим комісіям, а також Офісу Генерального прокурора заяву із проханням надати рішення кадрової комісії про визнання її такою, що не успішно пройшла атестацію та роздруківку тестування.

На вказану заяву позивач отримала від Офісу Генерального прокурора відповідь про направлення її звернення до 13 та 14 кадрових комісій для розгляду.

Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації у відповідь на її заяву надіслано ОСОБА_1 так і не було.

10.11.2021 року адвокатом позивача було підготовлено адвокатські запити, адресовані головам тринадцятої та чотирнадцятої кадрових комісій обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в яких адвокат просила надати витяги з протоколів засідань цієї комісії в частині, що стосується розгляду заяв, поданих прокурором ОСОБА_1 до цих комісій, а також надати копії відповідей про результати розгляду заяв позивача від 11.08.2021 року та від 26.08.2021 року.

Листом від 17.11.2021 року Офіс Генерального прокурора повідомила адвокату позивача про те, що Порядком № 233 не передбачено повноважень кадрової комісії щодо надання інформації та документів атестації. Відповідач також повідомив ОСОБА_1 про те, що на засіданні кадрової комісії від 16.08.2021 року (протокол № 2) за результатами складання 10.08.2021 року іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації. До вказаної відповіді Офісом Генерального прокурора було долучено копію протоколу засідання тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) та звіту результатів іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності і навички з використанням комп`ютерної техніки, роздрукованого з електронних носіїв.

Однак, копія рішення про неуспішне походження позивачкою атестації у відповідь на адвокатський запит надана не була.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваного рішення була направлена Херсонською обласною прокуратурою на адресу позивача лише 25.01.2023 року у відповідь на черговий адвокатський запит представника позивача від 16.01.2023 року.

Згідно п. 8 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 03.10.2019 року № 221 (далі - Порядок № 221), за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІІ Порядку № 221 прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 5 розділу V Порядку №221, передбачено, що рішення кадрових комісій, протоколи засідань, матеріали атестації прокурорів зберігаються в органі прокуратури, при якому функціонує відповідна кадрова комісія.

Відповідно до положень п. 11 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 17.10.2019 року № 233, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

В даному випадку саме на відповідача у справі був покладений обов`язок щодо надання позивачці для ознайомлення оскаржуваного рішення, однак цього обов`язку виконано відповідачем не було, незважаючи на неодноразові звернення позивачки з приводу надання копії рішення комісії про неуспішне проходження атестації.

Колегія суддів не погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно того, що факт отримання оскаржуваного рішення 25.01.2023 року у відповідь на адвокатський запит від 16.01.2023 року не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Не ознайомлення позивачки з оскаржуваним рішенням свідчить про необізнаність її зі змістом такого рішення, з мотивами, з яких виходила кадрова комісія, приймаючи оскаржуване рішення та обставинами, що вплинули на його прийняття.

Вказане, на думку колегії суддів, унеможливлювало звернення позивача до суду за захистом порушеного права, оскільки позивач не була достеменно ознайомлена з підставами та мотивами прийняття оскаржуваного рішення.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що поведінка позивача не свідчить про допущення нею необґрунтованого зволікання із підготовкою відповідної позовної заяви та із поданням її до суду, не свідчить про байдужість її до своїх прав або небажання дізнатися про їх порушення, а навпаки демонструє вжиття позивачем активних заходів з метою ознайомлення зі змістом оскаржуваного рішення. На думку суду апеляційної інстанції, саме неналежне виконання відповідачем покладених на нього обов`язків спричинило виникнення обставин, які унеможливили звернення позивача до суду у визначені процесуальним законом строки.

В свою чергу, колегія суддів враховує доводи позивача про неможливість, крім іншого, реалізації нею свого права на звернення до суду через введення на території України воєнного стану.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України був введений режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався згідно Указів Президента Україна та діє до теперішнього часу.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», Голопристанську та Херсонську міські територіальні громади було включено до переліку таких територій.

При цьому, згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», вся територія Скадовського району, в якому розташоване зареєстроване місце проживання позивачки, віднесена то таких територій з 24.02.2022 року по теперішній час.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, об`єктивно вплинули на можливість позивача отримувати та направляти поштову кореспонденцію, оскільки через тимчасову окупацію території Херсонської області припинили свою діяльність установи поштового зв`язку АТ «Укрпошти» на території Херсонської області. При цьому, після деокупації деяких територій Херсонської області свою діяльність відновили лише декілька відділень АТ «Укрпошта», що підтверджується листом АТ «Укрпошта» від 28.03.2023 року, наданим на адвокатський запит представника позивача.

Крім того, із загальнодоступних джерел відомо, що у період тимчасової окупації Херсонської області було обмежено використання мережі Інтернет та телефонного зв`язку.

При цьому, з поданого представником позивача листа від 03.04.2023 року наданого АТ «Укртелеком» на адвокатський запит Фоменко О.В., вбачається, що після деокупації м. Херсон АТ «Укртелеком» станом на 03.04.2023 року не відновило надання послуг інтернету та телефонії абоненту Фоменко О.В. за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до наданої довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.12.2022 року № 4807-, зареєстрованим місцем проживання адвоката Фоменко О.В. з грудня 2022 року є АДРЕСА_2 . До цього часу зареєстрованим місцем проживання Фоменко О.В. було: АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини свідчать також про неможливість вчинення певних процесуальних дій в інтересах позивача і її представником - адвокатом Фоменко О.В.

Вказане свідчить про наявність протягом 2022 року об`єктивно непереборних, таких, що не залежать від волевиявлення позивачки, істотних перешкод, які унеможливлювали реалізацію нею свого права на звернення до суду.

З пояснень позивача встановлено, що лише у грудні вона мала можливість покинула тимчасово окуповану територію Голопристанської міської територіальної громади.

Як вказує позивач, після виїзду з тимчасово окупованої території, її представником -адвокатом Фоменко О.В., в черговий раз було направлено органу прокуратури запит на отримання рішення про неуспішне проходження нею атестації та у відповідь на вказаний запит, а саме, 25.01.2023 року, було врешті-решт отримано оскаржуване рішення. Дата отримання цього рішення підтверджується наданою представником позивача роздруківкою електронної пошти.

З позовом до суду першої інстанції позивач звернулась 16.02.2023 року, тобто у межах місячного строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України з моменту, коли позивач отримала копію оскаржуваного рішення та була ознайомлена з його змістом, тобто з моменту, коли позивач достеменно дізналась про порушення її прав та законних інтересів оскаржуваним рішенням.

Колегія суддів вважає, що сукупність обставин, на які посилалась позивач у поданих нею заявах про поновлення пропущеного строку звернення до суду, свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які дійсно перешкоджали належній реалізації позивачем права на оскарження рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим пропущений строк має бути поновлений судом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

За практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Белле проти Франції (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, заява № 23805/94, § 36).

Таким чином, суд доходить до висновку, що за наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись до суду за захистом порушених прав у строки, визначені КАС України, ОСОБА_1 не може бути позбавлена доступу до правосуддя.

Згідно ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі вище викладеного, зважаючи на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року скасувати.

Справу № 420/3132/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення від 16.08.2021 року № 3 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук