Справа № 280/6404/22
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2023 року м. Дніпросправа № 280/6404/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №280/6404/22
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Департаменту патрульної поліції зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.11.2022р. ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-8/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.11.2022р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №280/6404/22 та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження /а.с. 21/.

Позивач у адміністративному позові, з яким звернувся до суду, просив:

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13.03.2018р. по 21.10.2022р. у розмірі 465 015,48грн.

- стягнути з Департаменту патрульної поліції суму судових витрат.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №280/6404/22 адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2018р. по 21.10.2022р. у розмірі 8525,90грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (суддя Садовий І.В.) /а.с. 34-38/.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 23.01.2023р., 18.01.2023р. подав за допомогою поштового зв`язку безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №280/6404/22, яка зареєстрована судом апеляційної інстанції 30.01.2023р. /а.с. 44-53/, з застосуванням системи автоматизованого розподілу справи між суддями Третього апеляційного адміністративного суду визначено колегію суддів, що розглядає справу у складі: головуючий (доповідач) - суддя Коршун А.О., судді Чередниченко В.Є., Панченко О.М. / а.с. 60/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023р. з метою забезпечення апеляційного розгляду апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №280/6404/22 з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №280/6404/22 /а.с. 61/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 08.02.2023р. /а.с. 66/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі №280/6404/22 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у даній справі залишено без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги /а.с. 67/.

Відповідачем на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 13.02.2023р. у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги було усунуто /а.с. 69-73/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023р. у справі №280/6404/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у цій справі /а.с. 78/ і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 18.04.2023р. /а.с. 79/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та спосіб повідомлено учасників справи /а.с. 81, 84/

У зв`язку з тим, що судді Чередниченко В.Є. та Панченко О.М., які входять до складу колегії суддів, що розглядає справу №280/6404/22, перебувають у відпустці здійснено заміну складу колегії суддів у судовій справі №280/6404/22 відповідно до положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу у справі №280/6404/22 від 19.05.2023р. визначено склад колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду: головуючий суддя Коршун А.О., судді Сафронова С.В., Чепурнов Д.В. /а.с. 85/.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 - позивач у справі, з 16.04.2016р. проходив службу в управлінні патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, на посаді інспектора роти №2 батальйону №2, а 13.03.2018р. був звільнений зі служби в поліції.

Позивачу, за час служби не було виплачено грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 16.04.2016р. по 13.03.2018р. та індексацію грошового забезпечення за період з 16.04.2016р. по 13.03.2018р. (включно).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2022р. у справі №280/10325/21 зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 16.04.2016р. по 13.03.2018р.; зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.04.2016 по листопад 2017 року (включно); в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили та було виконано відповідачем 21.10.2022р., на рахунок позивача було перераховано 8528,75грн., що підтверджується банківської випискою по рахунку позивача /а.с. 16/.

Оскільки в день звільнення 13.03.2018р. з органів поліції остаточний розрахунок відповідачем проведено не було, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 13.03.2018р. по 21.10.2022р.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, тому за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З урахуванням того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме - виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки на підставі статті 117 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем, якого було звільнено 13.08.2018р., було проведено відповідачем на виконання рішення суду 21.10.2022р., а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач має право на виплату середнього заробітку на підставі норм ст.117 КЗпП України за період з 13.08.2018р. по 21.10.2022р.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи вищезазначені правові висновки, суд першої інстанції, виходячи з принципу пропорційності та співмірності правомірно розрахував суму середнього заробітку на користь позивача та зробив правильний висновок, про те, що сплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8525,90грн. оскільки така сума є співмірною з урахуванням розміру несвоєчасно виплачених сум.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення про задоволення позовних вимог, а враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції від 27.12.2022р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №280/6404/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 26.05.2023р

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова