Справа № 938/254/23
Суддя: Джус Р. В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№938/254/23
Провадження № 2-а/938/3/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача №1: Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області,

до відповідача №2: Інспектора сектору швидкого реагування патрульної поліції Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітана поліції Аксюка Богдана Миколайовича,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №251961,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача №1: не з`явився;

від відповідача №2: не з`явився;

Обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів: Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Інспектора сектору швидкого реагування патрульної поліції Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітана поліції Аксюка Богдана Миколайовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №251961 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором сектору швидкого реагування патрульної поліції Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітаном поліції Аксюком Б.М., відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.04.2023 суд відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін на 02 травня 2023 року о 09.20год

В судове засідання 02.05.2023 з`явився відповідач №2: Інспектор сектору реагування патрульної поліції Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітан поліції Аксюк Б.М.

Позивач та представник відповідача №1 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися у встановленому процесуальним законом порядку . Причини неявки суду не повідомили.

У зв`язку із неявкою в судове засідання позивача та представника відповідача№1 судове засідання було відкладено на 23.05.2023 з повторним викликом всіх учасників справи.

02.05.2023, після судового засідання (15год 49хв.) на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача №1 Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про направлення матеріалів справи та перенесення судового засідання на іншу дату.

Також 09.05.2023 на поштову адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача №1, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

10.05.2023 Верховинське РВП ГУНП України в Івано-Франківській області через канцелярію суду надало: копію постанови серії БАД№251961 від 14.04.2023відносно ОСОБА_1 та диск із відеозаписом про вчинення правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 .

В судове засідання 23.05.2023 учасники справи не з`явились.

Позивач, 23.05.2023 через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, розглядати справу без його участі.

Відповідач №1 та №2 причин неявки в судове засідання не повідомили.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів(ч.3ст.194 КАС України).

Згідно із ч.1,3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.5 ст.205 КАС України).

Враховуючи викладені обставини справи, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, позивач в судове засідання не з`явився, але просив розглянути справу без його участі, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що постановою серії БАД №251961 від 14.04.2023 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00грн. Зазначає, що зміст врученої йому постанови неможливо прочитати. Тому дані про працівника поліції, який склав протокол, йому невідомі. Читабельною є лише назва документу. Також, разом із постановою йому вручили ретельно заповнену квитанцію про сплату штрафу, саме з неї він і дізнався про розмір штрафу та статтю, за якою його притягнули до адміністративної відповідальності. Прізвище працівника поліції він дізнався лише через декілька днів.

Щодо обставин складання постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначив наступне.

Так, біля 23.00год 14.04.2023 він рухався на автомобілі марки "ВАЗ-2106", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з центру селища Верховина у напрямку с. Віпче Верховинського району Івано-Франківської області. По вул. Жаб`євська біля повороту на вул. Невестюка його зупинили працівники поліції, які наздогнали його та сигналом проблискового маячка наказали зупинитися. Після того, як він зупинився, з автомобіля з розпізнавальними знаками "поліція" вийшов працівник поліції, підійшов до нього, представився та попросив надати посвідчення водія. Коли він надав посвідчення водія - працівник поліції повідомив йому, що термін дії такого закінчився, а тому він вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. Після чого він поніс його посвідчення водія до службового автомобіля, де інший працівник поліції склав постанову та покликав його. Йому зачитали зміст постанови та повідомили, що у разі незгоди з постановою, він може звернутися до суду для її оскарження. Вважає, винесену відносно нього постанову необґрунтованою та прийнятою з порушенням вимог чинного законодавства України.

Зокрема, зазначає, що в порушення вимог ст.35 ЗУ "Про національну поліцію" його транспортний засіб був зупинений без достатніх для того підстав, а також поліцейський не взяв до уваги норми Постанови КМУ №184 від 03 березня 2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», зі змісту якої слідує, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану: особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Оскільки норми даної постанови є діючими на даний час, тому він мав право керувати транспортним засобом, незважаючи на те, що мав національне посвідчення водія України, видане йому вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

З цих підстав вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.126 КУпАП.

Просить скасувати постанову серії БАД №251961 від 14.04.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та провадження у справі закрити. Також просить стягнути на його користь судові витрати.

Правова позиція відповідача №1.

09.05.2023 представник відповідача ГУ НП в Івано-Франківській області В. Луцишин надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 через його безпідставність, вказуючи на те, що оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи.

Зокрема, встановивши факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, поліцейським було роз`яснено йому його права, як громадянина України, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268,289 КУпАП та відповідно до вимог с.278,279 КУпАП розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №251961 від 14.04.2023 з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00грн.

Після складання постанови її було оголошено позивачу. Від отримання постанови позивач відмовився.

Вважає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки відповідно до п.2.4 ПДР водій транспортного засобу повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 цих Правил, зокрема, посвідчення водія із відповідною категорією.

Оскільки позивач не мав права керувати транспортним засобом відповідач правомірно і в межах своєї компетенції склав на позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Правова позиція відповідача№2.

Відповідач №2 письмових пояснень, щодо власної правової позиції по суті заявлених позовних вимог до суду не подав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

14.04.2023 інспектором сектору швидкого реагування патрульної поліції Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітаном поліції Аксюком Б.М., винесено постанову серії БАД № 251961 від 14.04.2023, відносно ОСОБА_1 . З оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для накладення на позивача адміністративного стягнення стало те, що 14.04.2023 о 23год 25хв в смт Верховина по вул. І.Франка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому не підсвічувався задній номерний знак, при перевірці документів не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 а Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. (а.с.7).

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 2643 ОСОБА_1 має право на керування транспортним засобом категорії «В», термін дії посвідчення з 06.04.2021 по 06.04.2023 (а.с. 6).

Оцінка суду.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 1 ст.31 цього Закону визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

За правилами п.2 ч.1 ст.32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.35 наведеного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з п.2.1 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив ч.2 ст.126 КУпАП у відповідності до якої, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з відеозапису наданого Верховинським РВП ГУНП України в Івано-Франківській області на ньому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу марки "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та зафіксовано розмову поліцейського з водієм, де той вказує йому на те, що його транспортний засіб зупинено у зв`язку з тим, що у останнього не підсвічується задній номерний знак, що він показує на відео. Отже зупинка транспортного засобу позивача, була правомірною.

В подальшому з відео вбачається, що на вимогу поліцейського позивач надав посвідчення водія, на що поліцейський відповідає, що в такого закінчився термін дії, тому він не має права керувати транспортним засобом.

Так, дійсно, згідно фактичних обставин справи 14.04.2023 після зупинки транспортного засобу - легкового автомобіля марки "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , його водієм ОСОБА_1 було представлено інспектору поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії серії ВХМ №018584, виданого ТСЦ 2643 із терміном дії з 06.04.2021 по 06.04.2023.

Водночас, поліцейським розцінені вказані дії позивача як керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким засобом.

За твердженням позивача, підставою для висновку поліцейського про керування ним транспортним транспортом за відсутності такого права став той факт, що дія пред`явленого ним водійського посвідчення закінчилася 06.04.2023.

Між тим, відповідно до постанови КМ України № 184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами»:

пп.1 п.1 - установити, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився;

п.2 - установити, що протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до складення іспитів, необхідних для отримання посвідчення водія, за наявності свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв, строк дії якого закінчився у період дії воєнного стану, та/або відомостей в Єдиному державному реєстрі Міністерства внутрішніх справ та після проходження медичного огляду в порядку, установленому Міністерством охорони здоров`я.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 №2119-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 №341/2022 згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України №2500-IX від 15.08.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України №2738-IX від 16.11.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 №757/2022, згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України №8419 від 07.02.2023 затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, в силу вимог постанови КМ України № 184 від 03.03.2022 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» позивач, який вперше отримав національне посвідчення водія, строк дії якого закінчився станом на 06.04.2023, допускається до керування транспортними засобами.

За таких умов позивач, який пред`явив поліцейському національне посвідчення водія, не допустив порушення вимог п.2.1 «а» ПДР.

Отже, матеріалами справи не підтверджується факт керування транспортним засобом позивачем, який не мав права керування таким транспортним засобом, через що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідні роз`яснення викладені в п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі».

Таким чином, спірну постанову БАД № 251961 від 14.04.2023 належить визнати протиправною і скасувати.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Звідси, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Оскільки оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення (а не через наявність процедурних порушень, що потребує повторного розгляду справи відповідачем в установленому законом порядку), тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення).

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №251961 від 14.04.2023, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Верховинського районного відділення поліції ГУНП України в Івано-Франківській області Аксюком Б.М., слід скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати по сплаті судового збір у розмірі 1073,00грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00грн.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З наведеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Ванджураком В.В. надано до суду:

-акт виконаних робіт (послуг) від 19.04.2023, що були виконані на підставі Усного Договору підписаного між ОСОБА_1 з однієї сторони та адвокатом Рашковською Л.О. з іншої сторони, про те, що за завданням Замовника, на підставі Усного Договору про надання професійної правової допомоги у відповідності до п.1 ч.2 ст.27 Закону У країни «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Виконавцем були надані наступні правничі послуги: (ціна надаваних послуг: 1 год -10 % від мінімальної заробітної плати в грн.)

1. 18.04.2023 -консультація щодо оскарження постанови серії БАД №251961 від 14.04.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП -30хв.;

2. 19.04.2023 -складання адміністративного позову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №251961 від 14.04.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 3400,00грн.-2год .

Загальна вартість наданих послуг становить 1500,00грн, які були оплачені в безготівковій формі згідно квитанції;

-квитанцію №0.0..1 від 19.04.2023"Оплата за правничу допомогу", отримувач "Рашковська Л.О.

-свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №601 від 23.03.2007 на ім`я ОСОБА_2 .

Відтак, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, предмет доказування в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг та складність оформлених процесуальних документів не є значними.

Беручи до уваги зміст виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та їх вартість, суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є співмірними з категорією справи та об`ємом наданих послуг.

Таким чином на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову серії БАД №251961 від 14.04.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Верховинського районного відділення поліції ГУНП України в Івано-Франківській області Аксюком Богданом Миколайовичем, про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, яке розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 23 Івано-Франківської області, на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 00 (нуль) копійок, понесених судових витрат по сплаті судового збору, а також 1500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень 00 (нуль) копійок витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач №1: Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції; юридична адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Юності,23, 76492.

відповідач №2: інспектора сектору швидкого реагування патрульної поліції Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітан поліції Аксюк Богдан Миколайович; юридична адреса:смт Верховина, вул. Незалежності, 4, Верховинського району Івано-Франківськ.

Суддя Роман ДЖУС