Справа № 600/3988/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/3988/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор протиправною;

- зобов`язати адміністрацію Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор у стислі терміни обладнати кімнату надання телефонних переговорів як передбачено правилами внутрішнього розпорядку пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 на секторі максимально рівня безпеки;

- зобов`язати адміністрацію Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор у стислі терміни обладнати кімнату надання доступу до глобальної мережі Інтернет та відеодзвінків через мережу Інтернет згідно затвердженому наказу Міністерства юстиції України 19.10.2017 № 3233/5 на секторі максимально рівня безпеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на час звернення до суду з позовом, у відповідача відсутні кімнати надання як телефонних переговорів так і інтернет - клас для надання доступу до глобальної мережі Інтернет та відео дзвінків через мережу інтернет, як це передбачено чинним законодавством України.

У зв`язку з відсутністю вище згаданих кімнат у структурі самого сектора максимального рівня безпеки, порушується порядок надання телефонних переговорів, відеодзвінків через глобальну мережу інтернет, і доступ до глобальної мережі Інтернет, що тягне за собою порушення його прав, оскільки належним чином воно не надається.

На думку позивача, всупереч норм чинного законодавства України, дзвінки, відеодзвінки та доступ до мережі Інтернет надаються відповідачем один раз на день, тривалістю не більше 15 хвилин.

Враховуючи наведене, позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

За вказаною позовною заявою, ухвалою суду від 26.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду звільнено позивача від сплати судового збору.

Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що усім засудженим, які утримуються в межах ДУ Чернівецький слідчий ізолятор надаються рівні права у здійсненні телефонних дзвінків та користування мережею Інтернет.

З приводу питання обладнання кімнати ведення телефонних переговорів відповідач вказував, що пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань такого не передбачено.

На думку відповідача, вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки права позивача, як засудженого, не було порушено у спірних правовідносинах.

Позивач скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, та подав до суду відповідь на відзив, в якому виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 відбуває покарання (довічне позбавлення волі) в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» з 10.04.2022.

Як зазначав у позові позивач та не заперечувалося відповідачем у відзиві, позивач неодноразово звертався до Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» із заявами щодо надання права здійснювати дзвінки з мобільного телефону та відеодзвінків без обмежень їх кількості у визначений розпорядком час.

22.07.2022 відповідач листом за вих. № 7/2660 повідомив позивача, що в секторі максимального рівня безпеки державної установи Чернівецький слідчий ізолятор відсутні інтернет-клас та кімната для проведення телефонних розмов.

У зв`язку з відсутністю вище згаданих кімнат у структурі сектора максимального рівня безпеки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правовий статус засуджених, гарантії захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядок застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядок діяльності; нагляд і контроль за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними, врегульовано Кримінально-виконавчим Кодексом України (далі - КВК України).

Статтею 1 КВК України передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

У відповідності до ч. 9 ст. 539 КВК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства. Пунктом 13-1 ч.1 ст. 537 Кримінально процесуального кодексу України перелічено питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, серед яких зокрема, про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Згідно з ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 КВК України).

Згідно з ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно- правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Частиною 5 ст. 110 КВК України визначено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Крім того, ч. 7 ст. 110 КВК України визначає, що засудженим надається право користуватися мережею Інтернет під контролем адміністрації.

Засуджені можуть створювати електронну поштову скриньку та користуватися нею під контролем адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань ознайомлюється зі змістом вхідних та вихідних повідомлень у разі, якщо це необхідно з огляду на індивідуальні ризики окремих засуджених.

Під час користування глобальною мережею Інтернет засудженим забороняється:

вносити будь-яку інформацію, у тому числі направляти листи, коментарі, знаки тощо, та реєструватися на веб-сайтах, крім випадків створення та користування електронною поштовою скринькою в порядку, визначеному цією статтею, а також у разі необхідності здійснення реєстрації для користування дозволеними сайтами;

формувати будь-які бази даних та накопичувальні диски, у тому числі віртуальні;

відвідувати веб-сайти соціальних мереж, сайти, що пропагують жорстокість, насильство, еротичного або порнографічного змісту, переглядати сайти, що можуть негативно вплинути на психічний стан засудженого.

Перелік сайтів, до яких дозволяється доступ, формується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та за заявою засуджених може бути доповнений адміністрацією установи виконання покарань сайтами, зміст яких не суперечить вимогам цієї статті.

Користування глобальною мережею Інтернет проводиться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну.

Користування глобальною мережею Інтернет оплачується з особистих коштів засуджених або коштів інших осіб шляхом їх внесення на електронний гаманець.

Засуджені під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, не віднесених до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з дозволу адміністрації установи виконання покарань можуть мати при собі та користуватися під контролем адміністрації портативними персональними комп`ютерами з доступом до глобальної мережі Інтернет.

Порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України (ч. 8 ст. 110 КВК України).

На реалізацію положень ст. ст. 107 та 110 КВК України наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила №2823/5), згідно з пунктом 2 розділу 2 яких, засуджені мають право: вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил; користуватися глобальною мережею Інтернет відповідно до Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2017 № 3233/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2017 за № 1280/31148.

Розділом XІV Правил №2823/5 деталізовано особливості реалізації прав засуджених на телефонні розмови. Зокрема, пунктом 2 розділу XІV Правил №2823/5 передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Системний аналіз приписів ч. 5 ст. 110 КВК України та пункту 2 розділу XІV Правил № 2823/5 свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час; однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.

В ході розгляду справи судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли внаслідок розбіжностей у тлумаченні положень пункту 2 розділу XІV Правил № 2823/5. Доводи позивача зводяться до того, що відповідач не належно забезпечив його права на здійснення телефонних дзвінків, тому що відсутня обладнана кімната для надання телефонних переговорів як передбачено правилами внутрішнього розпорядку пунктом 2 розділу ХІV Правил № 2823/5 на секторі максимально рівня безпеки.

Аналіз наведених вище норм, свідчить, що пунктом 2 розділу XІV Правил № 2823/5 не передбачено встановлення обладнаної кімнати для надання телефонних переговорів засудженим до довічного позбавлення волі та обов`язку адміністрації установи виконання покарань установити кімнату для надання телефонних переговорів.

Суд звертає увагу, що позивач не надав до суду доказів порушення відповідачем права на здійснення ним телефонних дзвінків без обладнаної кімнати для надання телефонних переговорів.

Беручи до уваги вище наведене, суд приходить до переконання, що нормами Правил № 2823/5 не передбачено прямого обов`язку в адміністрації установи слідчого ізолятора на встановлення обладнаної кімнати для проведення телефонних розмов.

Разом з тим, засудженим право на телефонні розмови забезпечується шляхом встановлення таксофонів або засобами рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Під час розгляду справи по суті, позивач не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження позбавлення відповідачем його права на телефонні розмови.

На переконання суду, твердження позивача щодо відсутності обладнаної кімнати для проведення телефонних розмов в секторі максимального рівня безпеки в слідчому ізоляторі, жодним чином не свідчить про ненадання відповідачем можливості позивачу, як засудженому, в права на телефонні розмови.

За наведених обставин, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача у стислі терміни обладнати кімнату надання доступу до глобальної мережі Інтернет та відеодзвінків через мережу Інтернет згідно затвердженого наказу Міністерства юстиції України 19.10.2017 № 3233/5 на секторі максимально рівня безпеки, суд зазначає наступне.

Порядок надання засудженим до позбавлення волі доступу до глобальної мережі Інтернет врегульований Порядком організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2017 №3233/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.10.2017 за №1280/31148 (далі Порядок №3233/5).

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №3233/5 для надання засудженим можливості доступу до глобальної мережі Інтернет (далі - Інтернет) адміністрація установи виконання покарань чи слідчого ізолятора (далі - установа) забезпечує оптимальний спосіб підключення установи до провайдера, який надає послуги доступу до Інтернету.

Для організації надання засудженим послуг доступу до Інтернету у відокремлених приміщеннях житлової зони поза межами локальних дільниць відділень соціально-психологічної служби у місці, доступному для відвідування усіма засудженими установи, або у комп`ютерному класі загальноосвітнього навчального закладу установи обладнується інтернет-клас (пункту 2 розділу І Порядку №3233/5).

Аналізуючи приписи Порядку №3233/5, суд приходить до переконання, що інтернет-клас обладнується для організації надання засудженим послуг доступу до Інтернету у відокремлених приміщеннях житлової зони поза межами локальних дільниць відділень соціально-психологічної служби у місці, доступному для відвідування усіма засудженими установи, або у комп`ютерному класі загальноосвітнього навчального закладу установи.

Для надання засудженим можливості користуватися послугою доступу до Інтернету та відправляти онлайн-звернення допускається використання спеціалізованих технічних пристроїв з відповідним програмним забезпеченням, а також планшетного комп`ютера без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт з програмно заблокованими камерами.

Послуга доступу до Інтернету, користування засобами IP-телефонії та використання засобів відеозв`язку через Інтернет надається засудженим у приміщенні інтернет-класу. За наявності технічної можливості послуга доступу до Інтернету та відправлення онлайн-звернень за допомогою планшету надається засудженим безпосередньо у відділеннях соціально-психологічної служби (пункт 3 розділу І Порядку №3233/5).

У відповідності до п. 4 розділу І Порядку №3233/5 у структурних дільницях установ, де передбачено тримання засуджених у приміщеннях камерного типу, для надання засудженим доступу до Інтернету, користування засобами IP-телефонії та використання засобів відеозв`язку через Інтернет у відокремлених приміщеннях обладнуються ізольовані робочі місця. За наявності технічної можливості послуга доступу до Інтернету та відправлення онлайн-звернень за допомогою планшету таким засудженим надається безпосередньо в камері.

Пунктами 6 - 11 розділу ІІ Порядку №3233/5 передбачено, що користування Інтернетом проводиться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну.

Відомості про надання засудженим права на користування Інтернетом обов`язково реєструються у журналі обліку надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет.

Для упорядкування користування Інтернетом та забезпечення права всіх засуджених адміністратор складає графік роботи інтернет-класу, який затверджується начальником установи. Графік роботи інтернет-класу розміщується у вигляді наочної інформації.

Заяви на користування Інтернетом засуджені подають до адміністрації установи.

Користування Інтернетом оплачується власними коштами засуджених або коштами інших осіб шляхом їх внесення на електронний гаманець.

При розрахунку для засуджених вартості оплати за користування Інтернетом враховуються вартість тарифного плану підключення установи до провайдера, час, впродовж якого засуджений користувався Інтернетом, витрати на обслуговування мережі та інтернет-класу.

Пунктом 4 розділу І Порядку №3233/5 у структурних дільницях установ, де передбачено тримання засуджених у приміщеннях камерного типу, для надання засудженим доступу до Інтернету, користування засобами IP-телефонії та використання засобів відеозв`язку через Інтернет у відокремлених приміщеннях обладнуються ізольовані робочі місця.

За наявності технічної можливості послуга доступу до Інтернету та відправлення онлайн-звернень за допомогою планшету таким засудженим надається безпосередньо в камері.

Засуджені, на яких накладено стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор, карцер або переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), за наявності технічної можливості можуть відправляти онлайн-звернення за допомогою планшету.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №3233/5 адміністрація установи за письмовою заявою засудженого надає дозвіл на користування засобами IP-телефонії та дозвіл на використання засобів відеозв`язку через Інтернет у порядку, передбаченому пунктом 2 розділу XIV Правил, які обліковуються в журналі обліку користування засудженими засобами ІР-телефонії (додаток 4) та в журналі здійснення засудженими відеозв`язку через мережу Інтернет (додаток 5).

Перед першим сеансом користування засудженим засобами ІР-телефонії та відеозв`язку адміністрація установи під його особистий підпис попереджає засудженого про здійснення аудіо- та відеозапису його розмови. Відповідна розписка долучається до особової справи засудженого.

У разі необхідності запис може бути переглянутий адміністрацією установи.

Аналіз наведених вище норм Порядку № 3233/5 свідчить, що вказаним Порядком не передбачено прямого обов`язку в адміністрації установи слідчого ізолятора на встановлення обладнаної кімнати для надання доступу до глобальної мережі Інтернет та відеодзвінків засудженим до довічного позбавлення волі на секторі максимально рівня безпеки.

Разом з тим, засудженим, які тримаються у приміщеннях камерного типу, право доступу до глобальної мережі Інтернет, користування засобами IP-телефонії та використання засобів відеозв`язку через Інтернет, забезпечується у відокремлених приміщеннях, які обладнуються ізольованим робочим місцем, або за допомогою планшету безпосередньо в камері.

Під час розгляду справи по суті, позивач не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження позбавлення відповідачем його права на доступ до глобальної мережі Інтернет, користування засобами IP-телефонії або використання засобів відеозв`язку через Інтернет.

На переконання суду, доводи позивача щодо відсутності інтернет-класу в секторі максимального рівня безпеки слідчого ізолятору жодним чином не свідчить про ненадання відповідачем можливості позивачу, як засудженому, в доступі до глобальної мережі Інтернет.

За наведених обставин, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність свої дій.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити й те, що в постанові від 20.11.2020 у справі №675/3252/18 Верховний Суд звернув увагу, що судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин внаслідок протиправних дій, бездіяльності чи рішень суб`єкта владних повноважень.

За сукупністю наведених обставин, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку позивачем не надано належних і допустимих доказів наявності в діях відповідача будь-яких порушень, чи бездіяльності, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи позивача щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються зробленими вище висновками суду.

З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 73 - 77, 90, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (ДП "Чернівецький слідчий ізолятор", пл. Соборна, 6, м. Чернівці);

відповідач - Державна установа Чернівецький слідчий ізолятор (пл. Соборна, 6, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький