Справа № 380/8377/23
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№ 380/8377/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність, а саме: ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації від 31.03.2023 року;

зобов`язати надати відповідь на інформаційний запит від 31.03.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав статей 19, 34, 40, 68 Конституції України, статей 1, 22-24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не надав відповіді на інформаційний запит від 31 березня 2023 року, який відповідно до трекінгу відстеження цінного листа №130 був вручений за довіреністю 03 квітня 2023 року. Посилається на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №800/201/17.

Представник відповідача через електронний суд подав відзив на позовну заяву, просить відмовити повністю у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зазначає, що 03.04.2023 на їх адресу за вхідним реєстраційним №263зі надійшов запит про надання інформації від ОСОБА_1 . Згідно з резолюцією начальника УПП у Львівській області ДПП головним виконавцем документа, що надійшов 04.04.2023 із Департаменту патрульної поліції на адресу УПП у Львівській області ДПП, зареєстрований за №43зі, визначено начальника відділу кадрового забезпечення УПП у Львівській області ДПП Ігоря Цапа, яким надано інформацію щодо предмету позову у формі довідки наступного змісту. Термін виконання документа, згідно резолюції керівника, було визначено до 07.04.2023. Цього ж дня, відповідь на запит було надіслано листом, засобами поштового зв`язку із зазначенням адреси запитувача, посилається на підпункт 1 пункт 15 розділу ІІ наказу Національної поліції України від 20.05.2016 №414 «Про затвердження інструкції з діловодства в системі Національної поліції України».

Позивач через електронний суд подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази про повідомлення відповідачем запитувача щодо направлення його запиту належному розпоряднику та не надав жодних доказів надсилання відповіді на запит, лише формально перелічує номери реєстрацій обліку документів у підрозділі. Так, право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання. Просить відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву у даній справі у повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.04.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

31 березня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до відповідача із інформаційним запитом про надання інформації, а саме, просить:

- копію Постанови ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» № 32 від 29 грудня 2022 року;

- направлення ОСОБА_1 на МСЕК для визначення ступеню втрати професійної працездатності внаслідок отриманої травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків;

- копію Трудової книжки ОСОБА_1 .

Відповідь просив надати у визначений законом строк, на поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Позивач в позовній заяві зазначає, що станом на 20 квітня 2023 року відповіді на запит ним не було отримано.

Вважаючи протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації у встановлений Законом строк, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є не виконання відповідачем вимог Конституції України, та Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо не надання відповіді на інформаційний запит.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Право кожного на інформацію передбачене статтею 5 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі Закон України №2939-VI).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (стаття 2 Закону України №2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Доступ до інформації забезпечується, зокрема шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України №2939-VI).

Відповідно до положень частин першої, другої і п`ятої статті 19 Закону України №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

За змістом пункту 1 частини першої статті 13, пункту 6 частини першої статті 14 Закону України №2939-VI розпорядники інформації, до яких, зокрема належать органи державної влади і органи місцевого самоврядування, зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 20 Закону України №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частинами першою і п`ятою статті 22 Закону України №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 вказаного Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 вказаного Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 вказаного Закону. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

В силу частини третьої статті 22 Закону України №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Таким чином, Законом України №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію: надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений статтею 20 Закону України №2939-VI; прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (частини шоста, сьома статті 22 Закону України №2939-VI); відмова в задоволенні запиту на інформацію; направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Крім того, положення ст.20 Закону №2939-VI встановлюють обов`язок дотримання строків для надання відповіді, а ст.24 цього Закону відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Тобто, відповідно до вимог ст.55 Конституції України з урахуванням положень ст.ст.20, 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі встановлення порушень, до повноважень суду відноситься визнання дії або бездіяльності протиправними.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2018 у справі № 800/369/17 та від 18.12.2018 року у справі №800/201/17.

Як встановлено судом, запит позивача від 31.03.2023 року надісланий на адресу відповідача та доставлений 03.04.2023 року, що підтверджується трекінгом відстеження цінного листа №130 та копією накладної (в матеріалах справи).

Таким чином, у відповідності до частини першої статті 20 Закону України №2939-VI останнім днем надання відповіді на запит на інформацію було 10.04.2023 року (08.04. - 09.04. вихідні дні).

Проте, як зазначає позивач у позові, станом на 20.04.2023 року відповідач не надав йому відповіді на запит на отримання інформації, чим порушив вимоги частини першої статті 20 Закону України №2939-VI.

При цьому, у відзиві представник відповідача покликається на те, що 07.04.2023 року відповідь на запит позивачу було надіслано листом, засобами поштового зв`язку із зазначенням адреси запитувача (вул. Б.Хмельницького, 243/48, м. Львів, 79037).

До відзиву надано, в тому числі, копію зазначеної відповіді про надання інформації від 07.04.2023 №43зі/41/12/01-2023 на звороті якої зазначено «Відправлено особисто 07.04.2023 /підпис/».

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Законом №2939-VI не визначено, яким видом поштового відправлення розпорядник інформації повинен надсилати відповідь у разі її надання запитувачу засобами поштового зв`язку (простий лист, рекомендований, з повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю).

Разом з тим, зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише оформлення відповіді як такої, але і надсилання її запитувачу інформації відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до частини 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04.10.2001 №2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень відповіді на запит позивача є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Разом з тим, жодного з вказаних документів, як і будь яких інших документів на підтвердження фактичного направлення позивачу відповіді на запит відповідачем до суду не надано.

Суд відзначає і ту обставину, що твердження позивача стосовно того, що станом на 20.04.2023 року відповіді на запит на отримання інформації ним не отримано ні у п`ятиденний термін, ні взагалі - жодним чином не спростовані відповідачем у ході судового розгляду справи.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що не надавши відповідь на запит у встановлений Законом №2939-VI п`ятиденний строк, відповідач допустив протиправну бездіяльність, тому захистити порушене право позивача на своєчасне отримання інформації можливо лише шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Як наслідок, підлягають задоволенню також і похідні вимоги про зобов`язання Головне управління національної поліції у Львівській області надати відповідь на інформаційний запит від 31.03.2023 року.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 31.03.2023 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції (адреса: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, ) надати відповідь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на інформаційний запит від 31.03.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк В.Я.