Справа № 320/14030/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

23 травня 2023 року № 320/14030/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання Клочко М.О.,

представника позивача - Загороднього В.С.,

представника відповідача - Івашової Г.Л.,

розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення в межах адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сіті» до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними пункти договору та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сіті» з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними пункти договору та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження у справі.

Ухвалами суду від 27.04.2023 та від 17.05.2023 Київським окружним адміністративним судом відмовлено у задоволенні заяв про забезпечення позову, у зв`язку з відсутністю переконливих доказів щодо намірів відповідача розірвати спірні договори.

Водночас до суду втретє надійшла заява від позивача про забезпечення позову, у якій останній просить суд:

- зупинити дію рішення Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.05.2023 №053-4821, №053-4822, №053-4823, №053-4824 про розірвання з Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Сіті» Договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва №01/21 від 14.07.2021, №33-19 від 06.03.2019, №40/17 від 14.02.2017, №39/17 від 14.02.2017 - до набрання рішенням суду у справі законної сили;

- заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії, спрямовані на реалізацію рішень про розірвання договорів від 08.05.2023 №053-4821, №053-4822, №053-4823, №053-4824, зокрема укладення з третіми особами договорів про організацію пасажирських перевезень на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва - до набрання рішенням суду у справі законної сили.

На переконання позивача, у разі невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на реалізацію рішень про розірвання спірних договорів, зокрема укладення з третіми особами договорів про організацію пасажирських перевезень на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, для позивача настануть негативні правові наслідки у вигляді позбавлення підприємства можливості належного виконання своїх зобов`язань перед державою та іншими кредиторами, неможливості проведення повного розрахунку із кредиторами і як наслідок до подальшого зростання сум зобов`язань, що призведе до банкрутства підприємства.

Також позивач зазначає, що підприємство буде вимушене розірвати трудові договори із працівниками, оскільки припинення господарської діяльності, тобто виконання професійних обов`язків його працівниками, наслідком вказаного стане позбавлення останніх права на працю та отримання доходу від професійної діяльності.

У зв`язку з цим позивач вважає, що існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних рішень та пунктів договорів, а також вказує на докладання значних зусиль для відновлення становища, що існувало, у разі задоволення позову, а тому є необхідність застосувати заходи забезпечення позову.

З метою належного всебічного розгляду вказаної заяви, ухвалою суду від 19.05.2023 призначено судове засідання на 23.05.2023 о 12:30 год.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідачем на адресу позивача були направлені листи-повідомлення про розірвання договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, відповідно до яких Департамент в односторонньому порядку достроково розриває договори з позивачем. Зазначені листи-повідомлення разом із доказами їх вручення були приєднані судом до матеріалів справи.

Вказані обставини представником відповідача не заперечувались.

З`ясуванню також підлягало питання про порядок відновлення порушених прав позивача, у разі задоволення позовних вимог.

Представником відповідача було повідомлено суд, що наразі функції перевізника будуть виконуватись іншим перевізником, якого буде визначено відповідно до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081 або Київпастранс, до визначення іншого перевізника.

Також представником відповідача зазначено, що законодавством передбачено укладання договорів лише з одним перевізником по одному маршруту, інше - є правовою колізією.

Представник позивача акцентував увагу на тому, що у разі укладання відповідачем договорів з третіми особами, у разі задоволення позову неминучим буде звернення ТОВ "Транс-Сіті" з позовними заявами про скасування таких договорів, що значно ускладнить поновлення його прав.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відтак забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Водночас, необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У зв`язку з цим суд, у кожному випадку, повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічні правові висновки зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №640/2326/19.

Також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Суд зазначає, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтовані твердження, що права та інтереси Товариства будуть порушені, і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, Товариству необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказує на те, що невжиття таких заходів унеможливить ефективний судовий захист та поновлення порушених прав. На його переконання, у разі невжиття заходів забезпечення позову для позивача настануть негативні правові наслідки у вигляді позбавлення права позивача на здійснення перевезень пасажирів, тобто на здійснення його законної господарської діяльності, що в результаті вплине на майнові права заявника у вигляді матеріальних збитків, а також до звільнення 24 співробітників підприємства.

Судом також враховується той факт, що предметом даного позову є визнання недійсними окремих пунктів договорів, зокрема тих, що передбачають можливість розірвання відповідачем договору в односторонньому порядку, а саме п. 4.16, 4.19, 4.22 та 5.16 договорів від 14.02.2017 №39/17, від 14.02.2017 №40/17 та від 06.03.2019 №33-19.

Таким чином незабезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на реалізацію рішень про розірвання договорів від 08.05.2023 №053-4821, №053-4822, №053-4823, №053-4824, зокрема укладення з третіми особами договорів про організацію пасажирських перевезень на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову або призвести до правової колізії.

На переконання суду, даний захід забезпечення позову не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття таких заходів забезпечення позову, у даному випадку, суд вважає вимушеним заходом, оскільки, як уже зазначено в даній ухвалі, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Разом з цим суд зазначає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень про розірвання договорів не може бути реалізовано судом на цьому етапі, оскільки до моменту ухвалення рішення по суті спору, суд у такий спосіб фактично надасть правову оцінку правомірності таких рішень та у такий спосіб, де-факто, прийме рішення на користь однієї із сторін, що само по собі є порушенням принципів на яких базується адміністративне судочинство.

При цьому, застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності укладених договорів і наявності обставин, як підстав для задоволення позову.

У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрано адекватні заходи для забезпечення позову, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.

У контексті наведеного суд зазначає, що визначений даною ухвалою суду спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. При цьому, наявність чи відсутність у відповідача компетенції самостійно здійснювати перевірку виконання позивачем умов договорів про організацію перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування буде перевірена за наслідками розгляду по суті адміністративної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі №640/4452/21 та від 13.01.2021 у справі №640/24209/20.

Окрім того суд звертає увагу, що заборона відповідачу вчиняти певні дії не скасовує чинність договорів про організацію перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування м. Києва, ніяк не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє відповідачу вчиняти дії, направлені на реалізацію рішень щодо розірвання вказаних договорів в односторонньому порядку до вирішення спору у даній справі.

Додатково суд зазначає, що заборона відповідачу вчиняти певні дії, не призведе до негативних наслідків та не завдасть шкоди будь-яким іншим зацікавленим особам, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України. Натомість, вжиття заходів забезпечення позову захистить права та інтереси позивача до прийняття судом рішення по суті заявлених вимог.

На підставі зазначеного судом встановлено, що підстави заяви про забезпечення позову, що подана втретє, є обґрунтованими та свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення у майбутньому, оскільки невжиття таких заходів призведе до докладання значних зусиль позивачем для відновлення становища, що існувало або унеможливить виконання рішення взагалі, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Авто" про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії, спрямовані на реалізацію рішень про розірвання договорів від 08.05.2023 №053-4821, №053-4822, №053-4823, №053-4824, зокрема, укладення з третіми особами договорів про організацію пасажирських перевезень на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва - до набрання рішенням суду у справі законної сили.

3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

4. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

5. Роз`яснити учасникам справи, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

6. Копію ухвали надіслати (надати) учасникам справи (їх представникам).

Стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Сіті - , місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, корп. 11, м. Київ, 03067

Боржник Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) , місцезнаходження: вул. Леонтовича, буд. 6, м. Київ, 01030

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Панченко Н.Д.