Справа № 500/1486/23
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1486/23

25 травня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через представника - адвоката Мневець Олександра Миколайовича, звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії за віком №81 від 22.02.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 17.06.1995 по 09.03.1999 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , призначити, нарахувати та виплати позивачу пенсію за віком з 12.01.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивачці не зараховано період роботи з 17.06.1995 по 09.03.1999 оскільки відсутній номер наказу про прийняття на роботу.

Позивачка вважає відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом

Ухвалою суду від 21.04.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, встановивши відповідачам строк для подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав 08.05.2023 відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог та вказав, що позивачка звернулася за місцем свого проживання в Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 81 від 22.02.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю в позивачки необхідного страхового стажу, до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.06.1995 по 09.03.1999 оскільки відсутній номер наказу про прийняття на роботу. Страховий стаж позивачки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, та з урахуванням інформації з системи персоніфікованого обліку складає 29 років 01 місяць 01 день.

09.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому відповідач зазначив, що заперечує проти позовних вимог та вказав, що за результатом розгляду доданих до заяви документів із врахуванням даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж гр. ОСОБА_1 складає 29 років 1 місяць 1 день.

До загального страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 08.08.1985 не зараховано період роботи з 17.06.1995 по 09.03.1999, оскільки запис здійснено з порушеннями норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (із змінами), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, а саме, в записі про прийняття на роботу відсутній номер наказу.

Враховуючи вищевикладене, для призначення пенсії за віком гр. ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні підстави в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

12.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просить позов задовольнити.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням 60 річного віку, 14.02.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви, за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 року за № 359/35961 структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №81 від 22.02.2023 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відмовляючи у призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виходило з того, що страховий стаж позивачки складає 29 років 1 місяць 1 день, що є меншим за необхідний. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.06.1995 по 09.03.1999, оскільки запис в трудовій книжці позивачки НОМЕР_2 від 08.08.1985 здійснено з порушеннями норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (із змінами), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, а саме, в записі про прийняття на роботу відсутній номер наказу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.03.2023 позивачку повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком.

Позивачка вважаючи дії відповідачів щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними, звернулась до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржене рішення відповідач мотивував, тим що страховий стаж позивача становить 29 років 1 місяць 1 день. За результатами розгляду документів позивачки, доданих до заяви про призначення пенсії, відповідачем не враховано період роботи з 17.06.1995 по 09.03.1999, оскільки в записі в трудовій книжці про прийняття на роботу відсутній номер наказу.

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 від 08.08.1985 слідує, що згідно запису №9 17.06.1995 позивачка була прийнята на посаду бухгалтера ТОВ «Фірма «Спарк-Експрес» ЛТД» за наказом від 17.06.1995

Згідно запису № 10 за наказом № 7 від 09.03.1999 вона була звільнена за власним бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпПП України.

Записи завірено підписом директора ТОВ «Фірма «Спарк-Експрес» ЛТД» та печаткою зазначеного ТОВ.

При цьому, у трудовій книжці позивачки у записі про прийняття на роботу відсутній номер наказ, а вказана лише дата наказу.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У додатковому коментарі рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 81 від 22.02.2023 відповідач зазначив, що для зарахування вищезазначеного періоду, необхідно надати уточнюючу довідку; видану підприємством на якому заявниця працювала на підставі первинних документів та довідку про перейменування.

Разом з тим, наявні в трудовій книжці позивачки записи засвідчують факт роботи позивачки в період з 17.06.1995 по 09.03.1999 на посаді бухгалтера в ТОВ «Фірма «Спарк-Експрес» ЛТД».

Записи щодо прийняття та звільнення виконані чітко, містить підпис посадової особи та печатку установи.

Вирішуючи спір по суті, суд зважає на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17, так Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, маючи низку повноважень, визначених ч.1 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій спрямованих на дотримання мого конституційного права на пенсію не вчинило, поклавши весь тягар відповідальності на позивача

Слід також зазначити, що позивачка не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, а наявність такого недоліку у трудовій книжці, як відсутність номера наказу про прийняття на роботу, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи згідно із записами у трудовій книжці.

Варто зауважити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивачка у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивачки, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а .

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не враховано інформацію, яка міститься в трудовій книжці позивачки, зокрема період роботи позивачки з 17.06.1995 по 09.03.1999 на посаді бухгалтера в ТОВ «Фірма «Спарк-Експрес» ЛТД».

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Як слідує з оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, позивачка досягла 60 років і на цей час мала загальний страховий стаж 29 років 1 місяць 1 день. При цьому у разі зарахування вищевказаного спірного періоду роботи позивачки 3 роки 8 місяців 23 дні, страховий стаж позивачки становитиме понад 30 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Суд вважає, що у відповідача були у наявності всі необхідні документи для прийняття рішення про призначення позивачці пенсії за віком.

Оскільки позивачка звернулась за призначенням пенсії у трьохмісячний строк з дня набуття відповідного права, пенсія їй мала бути призначена з дня наступного від досягнення пенсійного віку - 12.01.2023.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 81 від 22.02.2023 щодо відмови позивачці в призначенні пенсії за віком.

Оскільки пенсійним органом, що призначає пенсію за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей орган слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу період роботи позивачки з 17.06.1995 по 09.03.1999 на посаді бухгалтера в ТОВ «Фірма «Спарк-Експрес» ЛТД» та призначити з 12.01.2023 пенсію за віком.

Одночасно, надаючи оцінку позовних вимог в частині "нарахувати та виплатити пенсію", то суд підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Отже, вимога про зобов`язання нарахувати та виплачувати пенсію, є передчасною/заявленою на майбутнє, адже спір в цій частині на день звернення з позовом фактично не існує, оскільки нарахування та виплата пенсії здійснюється після її призначення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачці слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 536,80 грн, сплачений відповідно до квитанції від 10.04.2023.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком №81 від 22.02.2023.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.06.1995 по 09.03.1999 на посаді бухгалтера в ТОВ «Фірма «Спарк-Експрес» ЛТД» та призначити з 12.01.2023 пенсію за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень, вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25 травня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 );

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Азербайджанська, 8-Б, м. Київ, 02000, юридична адреса: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.