Справа № 520/8022/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 р. Справа № 520/8022/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 29.11.22 по справі № 520/8022/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 06.12.2021;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 10.12.2020, здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 10.12.2020 шляхом перерахування на поточний банківський рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк»);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоди роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії з урахуванням збільшеного страхового стажу, починаючи з 10.12.2020 шляхом перерахування на поточний банківський рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 з 06.12.2021.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати прийняття заяви про призначення пенсії від 10.06.2021, на поточний банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 661 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 330 грн 80 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи, зазначає про їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення. Вказує, що вийшовши за межі позовних вимог та зобов`язавши відповідача повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, з урахуванням висновків суду, суд першої інстанції порушив право позивача на ефективний судовий захист.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати частково оскаржуване рішення суду та ухвалити судове рішення, яким змінити абзац четвертий резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 10.12.2020 шляхом перерахування на поточний банківський рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк»; зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоди роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії з урахуванням збільшеного страхового стажу, починаючи з 10.12.2020 шляхом перерахування на поточний банківський рахунок (№ НОМЕР_3 , відкритий у АТ «Ощадбанк).

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є внутрішньо перемішеною особою, адресою фактичного місця проживання якого є: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 6327- від 10.06.2021, виданої Управлінням соціального захисту населення Адміністрації району Харківської області.

Вперше за призначенням пенсії за віком позивач звернувся до відповідача із заявою 10.12.2020, а 10.06.2021 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяв про призначення пенсії надано: - довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; - паспорт; - військовий квиток; - диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідку з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності; - довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, - довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ; - інші документи (довідку № 5956/08-29 від 18.05.2020, довідку № 10971-08-29 від 03.09.2020, Форму ОК-5 за період з 2000 року по 2013 рік від 07.04.2021, які видані Пенсійним фондом Луганської народної республіки); трудову книжку або документи про стаж, що підтверджується розпискою-повідомленням про прийняття документів від 10.06.2021.

За результатами розгляду заяв рішеннями № 6906 від 15.12.2020, № 86 від 16.06.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та оскільки не надана довідка з місця проживання (реєстрації), що підтверджує фактичне місце проживання у м. Харкові, оригінал довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

В рішенні № 6906 від 15.12.2020 відповідачем також указано, що відповідно до п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території, діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На підставі зазначеного, подані ОСОБА_1 документи, а саме: довідку № 5956/08-29 від 18.05.2020, № 10971-08-29 від 03.09.2020 та Форму ОК-5 за період з 2000 року по 2013 рік від 07.04.2021, які видані Пенсійним фондом Луганської народної республіки, не підлягають розгляду.

Позивач, уважаючи вказану відмову суб`єкта владних повноважень протиправною, звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 520/13114/21 скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6906 від 15.12.2020 та № 86 від 16.06.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.06.2021 з урахуванням довідок № 5956/08-29 від 18.05.2020, № 10971-08-29 від 03.09.2020, Форми ОК-5 за період з 2000 року по 2013 рік від 07.04.2021 щодо ОСОБА_1 та враховуючи висновки суду в цій справі.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 520/13114/21 набрало законної сили 06.12.2021.

На виконання зазначеного судового рішення відповідачем з 06.12.2021 призначено позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на тій підставі, що рішення суду у справі № 520/13114/21 не містить зобов`язання щодо термінів призначення пенсії, а тому пенсію позивачу призначено з дати набрання рішенням суду законної сили, а саме з 06.12.2021.

Пенсію позивача обчислено при страховому стажі 28 років 05 місяців 24 дні із середньомісячної заробітної плати за весь період страхового стажу з 01.07.2000 по 31.12.2013. До страхового стажу згідно з трудовою книжкою відповідачем не зараховано період роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994, що мотивовано тим, що записи в трудовій книжці не оформлені належним чином, а саме у записі про прийом на роботу міститься виправлення в даті наказу.

Період роботи позивача з 01.01.2004 по 31.12.2006 не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача, оскільки у вказаній в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 по справі № 520/13114/21 довідці за формою ОК-5, виданій 07.04.2021 управлінням Пенсійного фонду ЛНР в Артемівскому районі м. Луганська, відсутня інформація про сплату страхових внесків за цей період.

Вказані обставини підтверджені наданими до суду доказами, а саме листами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0202-8/53937 від 26.08.2022 та № 2000-0202-8/60320 від 14.09.2022.

Не погодившись із такими діями відповідача щодо призначення пенсії, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 520/13114/21 встановлено факт необхідності врахування відповідачем при призначення пенсії позивачу інформації щодо сплати ним страхових внесків не тільки за формою ОК-5, а також і за довідками № 5956/08-29 від 18.05.2020, № 10971-08-29 від 03.09.2020, виданими органами окупаційної влади з посиланням на «намібійські винятки», і вказані обставини у межах цього спору є преюдиційними.

Щодо дати, з якої слід призначити пенсію позивачу, суд першої інстанції зазначив про те, що пенсія позивачу має бути призначена з дня прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви, якою за висновками суду першої інстанції у межах спірних правовідносин є день прийняття заяви позивача від 10.06.2021, оскільки саме подання цієї заяви зумовило виникнення правовідносин, що були предметом спору у справі № 520/13114/21, на виконання рішення суду у якій відповідачем здійснено призначення пенсії.

Виходячи з дискреційних повноважень відповідача у межах цього спору, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006 та, вийшовши за межі позовних вимог, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положеннями пункту 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV).

Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 указаного Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

В силу приписів ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудовою стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язковою державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробі¬тної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підтягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а сформулював висновок про те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

За змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховим стажем може бути визнано період роботи, за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, а обов`язок сплати таких внесків покладено на страхувальника. До страхового стажу зараховуються лише ті періоди, за які були сплачені страхові внески.

Після 01.01.2004 стаж зараховується за даними персоніфікованого обліку, зважаючи на суми сплачених внесків.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17, 18 статті 11 Закону № 1058, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 Закону № 1058).

Факт сплати страхових внесків підтверджується даними Державного реєстру, який є єдиним (виключним) джерелом про наявність та період, за які було сплачено страхові внески. Саме лише нарахування єдиного внеску не є достатньою підставою для зарахування стажу особи як страхового за відсутності його сплати, навіть за умови звільнення роботодавця від виконання зобов`язань платника єдиного внеску в порядку Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пункт 20 Порядку № 637 доповнено 7 абзацом згідно з Постановою КМУ № 1028 від 09.12.2015, відповідно до якого у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як убачається з матеріалів справи, дійсно у трудовій книжці позивача наявний не завірений належним чином запис на шостій сторінці трудової книжки позивача /а. с. 41/. Проте це не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 04.02.1991 по 21.03.1994. Для зарахування до страхового стажу в даному випадку визначальним є факт роботи позивача у вказаний період, а не правильність заповнення трудової книжки.

Суд першої інстанції дійшов висновку про аргументованість посилання позивача на те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії у належному розмірі та зазначив, що управління ПФУ не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення в записі про прийом на роботу в даті наказу не може слугувати підставою для відмови в зарахуванні періоду з 04.02.1991 по 21.03.1994 до страхового стажу позивача.

Водночас учасниками справи не заперечувалось, що у відомостях з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), а саме в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 01.01.2004 по 31.12.2006.

При цьому рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 520/13114/21 встановлено факт необхідності врахування відповідачем при призначення пенсії позивачу інформації щодо сплати ним страхових внесків не тільки за формою ОК-5, а також і за довідками № 5956/08-29 від 18.05.2020, № 10971-08-29 від 03.09.2020, виданими органами окупаційної влади з посиланням на «намібійські винятки», і ці обставини у межах цього спору є преюдиційними.

Зазначені обставини дали підстави для висновку суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006.

Разом з тим, виходячи з дискреційних повноважень відповідача у межах цього спору, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006 та, вийшовши за межі позовних вимог, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, з урахуванням висновків суду.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, установлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 826/17220/17.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 6 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях українських судів. Зокрема у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених обставин при визнанні дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006 протиправними, ефективним способом захисту буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоди роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії з урахуванням збільшеного страхового стажу шляхом перерахування на поточний банківський рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк).

Щодо дати призначення позивачу пенсії за віком пенсійним органом, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку; пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року за № 22-1, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок № 22-1) зазначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як убачається з матеріалів справи, вперше за призначенням пенсії за віком позивач звернувся із заявою 10.12.2020, за результатами розгляду якої рішенням пенсійного органу № 6906 від 15.12.2020 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

10.06.2021 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої рішенням пенсійного органу № 86 від 16.06.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 520/13114/21 скасовано вказані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6906 від 15.12.2020 та № 86 від 16.06.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Тобто предметом спору у справі № 520/13114/21 були правовідносини, що виникли після подання позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області двох заяв: від 10.12.2020 (первинної) та від 10.06.2021 (повторної).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 520/13114/21 пенсію за віком позивачу призначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області 06.12.2021.

Отже, враховуючи скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6906 від 15.12.2020 та № 86 від 16.06.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у судовому порядку, а також те, що днем первинного звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком є 10.12.2020, колегія суддів дійшла висновку, що пенсію за віком позивачу слід призначити з 10.12.2020.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткової зміни рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року по справі № 520/8022/22 слід залишити без змін.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі № 520/8022/22 - змінити, виклавши абзаци 4, 5, 6, 7, 8 резолютивної частини в такій редакції:

"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) пенсію за віком з дати прийняття заяви про призначення пенсії від 10.12.2020, на поточний банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) періоди роботи з 04.02.1991 по 21.03.1994 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії з урахуванням збільшеного страхового стажу, починаючи з 10.12.2020, шляхом перерахування на поточний банківський рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк)".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року по справі № 520/8022/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін