Справа № 320/634/22
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/634/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Степанюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року (розглянута у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 19 грудня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернуся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №52 від 13.12.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 08.12.2021.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що маючи достатньо спеціального стажу роботи, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років, він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, однак відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії, не зарахувавши частину спеціального стажу, зазначивши про неможливість визначення кількості нальотогодин по 11.10.2017 та ненадання льотної книжки.

Як зазначає позивач, 08.12.2021 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Згідно принципу екстериторіальності розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

13.12.2021 відповідачем прийнято спірне рішення про відмову у призначенні пенсії №52, яке позивач вважає протиправним та просить скасувати. В обґрунтування своїх вимог посилається на пункт «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з яким право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років у чоловіків, на 01 січня 2016 року не менше 25,6 років, на 11.10.2017 не менше 26,6 років.

Згідно з рішенням Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ.

Позивач зауважує, що враховуючи рішення Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019, ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягає застосуванню у редакції до внесення змін Законами України від 02.03.2015 №213-VІІІ та від 24.12.2015 №911-VІІІ, а відтак право на пенсію за вислугу років мали такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до трудової книжки позивача:

- з 01.09.1993 по 09.11.1998 курсант Державної льотної академії місто Кіровоград;

- з 05.07.2000 по 16.07.2002 працював у Відкритому акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Константа» на посаді другого пілота літака ЯК-40;

- з 18.07.2002 по 16.12.2003 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА» на посаді другого пілота літака ЯК-40;

- з 16.12.2003 по 16.03.2005 працював у Комунальному підприємстві «Авіакомпанія «Донбасаеро» на посаді другого пілота літака ЯК-40;

- з 17.03.2005 по 01.02.2016 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА» на посаді другого пілота літака ЯК-40; другого пілота літака Фалкон-20, командира Фалкон-20, командира CRJ-200, начальником служби підготовки та тренування екіпажів;

- з 01.02.2017 по 07.06.2021 працював у Приватному акціонерному товаристві «Міжнародні Авіалінії України» на посаді другого пілота льотної служби.

Зазначає, що у трудовій книжці є відповідні записи, внесені належним чином, що засвідчені печатками підприємств. Окрім записів у трудовій книжці спеціальний стаж позивача підтверджується довідкою №07-09-1002 від 03.06.2021, відповідно до якої наліт годин у цивільній авіації позивача з 01.09.1993 по 31.12.2020 складає 6415 год. 02 хв., та льотною книжкою. Обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу згідно з Порядком обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу проводиться таким чином: за період роботи пілотом: (6415:20):12=26,72. Отже, у позивача наявний спеціальний стаж - 26 років, при необхідних для призначення пенсії 25.

Стверджує, що до відповідача надавались первинні документи, які містять інформацію про наліт годин та його повноваження, а отже висновок відповідача про неможливість призначити позивачу пенсію за вислугу років є безпідставним, оскільки спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на момент його звернення із заявою про призначення пенсії (08.12.2021) складає 26 років, що є достатнім для призначення такої пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії №52 від 13.12.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ідентифікаційний код 20632802; адреса місцезнаходження: 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7А) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 08 грудня 2021 року.

Стягнено на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 10908,00 грн. (десять тисяч дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ідентифікаційний код 20632802; адреса місцезнаходження: 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7А).

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 від 11.10.2021, орган, що видав - 8025.

Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , дата заповнення трудової книжки 18.03.1999, у трудовій книжці позивача наявні такі записи про трудову діяльність позивача:

- з 01.09.1993 по 09.11.1998 курсант Державної льотної академії України місто Кіровоград;

- з 17.03.1999 по 04.10.1999 інженер-конструктор Запорізького моторобудівного заводу Акціонерного товариства «Мотор Січ»;

- з 05.07.2000 по 16.07.2002 другий пілот літака ЯК-40 у Відкритому акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Константа»;

- з 18.07.2002 по 16.12.2003 другий пілот літака ЯК-40 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 16.12.2003 по 16.03.2005 другий пілот літака ЯК-40 у Комунальному підприємстві «Авіакомпанія «Донбасаеро»;

- з 17.03.2005 другий пілот літака ЯК-40 льотної служби у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 30.11.2005 переведений на посаду другого пілота ВС «Falkon-20» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 22.05.2008 переведений на посаду командира ВС «Falkon-20» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 01.06. 2009 призначений на посаду командира ВС CRJ-200 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 19.03.2010 призначений на посаду директора служби льотної експлуатації літаків у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 01.12.2011 згідно Класифікатора професій ДК 003-2010 назва посади директора служби льотної експлуатації літаків змінена на начальника служби льотної експлуатації літаків;

- з 15.05.2015 по 01.02.2016 призначений на посаду начальника служби підготовки і тренування екіпажів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 01.02.2017 по 07.06.2021 другий пілот льотної служби у Приватному акціонерному товаристві «Міжнародні Авіалінії України».

Матеріалами справи встановлено, що 08.12.2021 позивач через вебпортал звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Факт звернення позивача із відповідною заявою 08.12.2021 не заперечується відповідачем.

До заяви про призначення пенсії за вислугу років від 08.12.2021 позивачем додано копії: паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудової книжки, довідки №07-09-1002 від 03.06.2021, виданої Приватним акціонерним товариством «Міжнародні Авіалінії України», диплому, документу про реєстрацію місця проживання, довідки ВПО, анкети, витягу з реєстру страхувальників

Також встановлено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961.

Даною постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846. Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» вказаного Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаних документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було прийнято рішення від 13.12.2021 №52 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

У вказаному рішенні зазначено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 08.12.2021. Згідно з пунктом 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений, зокрема, пунктом «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців.

Вік заявника - 45 років.

Страховий стаж особи становить 28 років 8 місяців 14 днів.

Стаж роботи відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 15 років 10 місяців 6 днів. Пільговий стаж нараховано по 31.12.2015, оскільки згідно довідки №07-09-1002 від 03.06.2021, виданої Приватним акціонерним товариством «Міжнародні Авіалінії України», не можливо визначити кількість нальотогодин по 11.10.2017, льотну книжку заявником не надано.

В ході розгляду документів до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності.

За результатами розгляду індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що особа працює з 14.04.2021 в ТОВ «Челендж Аеро Юкрейн». При цьому особою не надано інформації щодо віднесення посади, на якій працює позивач, до робіт, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідачем у рішенні від 13.12.2021 №52 вказано, що право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у позивача відсутнє. Право на пенсійну виплату позивач набуде з 07.09.2039.

Незгода позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті:

а) працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах, зокрема: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу, зокрема: 1976 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку, зокрема: 50 років - які народилися з 1 січня 1976 року.

Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019.

Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п.2 рішення Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019).

Відповідно до положень пункту «а» статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911 право на пенсію за вислугу років мали такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті:

а) працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи рішення Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019, пункт «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягає застосуванню у редакції до внесення змін Законами України від 02.03.2015 №213-VІІІ та від 24.12.2015 №911-VІІІ.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 (далі - Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу, у редакції, чинній до внесення до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» змін Законом № 213 та Законом № 911).

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу при обчисленні строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу рахуються:

а) кожні 20 годин нальоту на літаках (крім нальоту і робіт, передбачених пунктами «б»- «г» цього пункту ) - за один місяць вислуги;

б) кожні 12 годин нальоту на вертольотах, в авіації спеціального застосування

(санітарні польоти, авіахімічні роботи, аерофотозйомка, патрулювання, зондування атмосфери і інші види робіт), на посадах льотного складу груп супроводження іноземних

повітряних суден (лідирувальники), на посадах командно-льотного та льотно-інструкторського складу, в тому числі у навчальних закладах по підготовці й підвищенню кваліфікації кадрів льотного складу авіації, - за один місяць вислуги;

в) один рік роботи у складі льотного екіпажу повітряного судна в аварійно-рятувальних (розшуково-рятувальних) підрозділах - за півтора року вислуги;

г) один рік роботи на посадах льотного складу в навчальних і спортивних авіаційних організаціях ДТСААФ, Товариства сприяння обороні України - за півтора року вислуги за умови виконання плану навчально-льотної підготовки, а при виконанні елементів складного або вищого пілотажу - за два роки вислуги;

д) один рік роботи на посадах, передбачених у пункті 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років - за півтора року вислуги за умови виконання річної норми стрибків з поршневих літаків, вертольотів, дирижаблів та аеростатів, спусків (піднімань) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, які перебувають у режимі висіння не менше 10 метрів, а при виконанні річної норми стрибків із реактивних літаків і вертольотів - за два роки вислуги.

При невиконанні умов, які дають право на пільгове обчислення строків вислуги років відповідно до підпунктів «а»-»д», один рік роботи рахується за один рік вислуги.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу обчислення строків вислуги відповідно до пунктів «а» і «б» пункту 1 провадиться шляхом ділення фактичного нальоту годин за весь час роботи на посадах льотного складу відповідно на 20 і 12. Вислуга у річному обчисленні визначається шляхом ділення числа повних місяців вислуги на 12.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу до вислуги років працівникам льотного складу зараховується час навчання у вищих навчальних закладах авіації, якщо цьому

передувала робота на льотних посадах, - за фактичною тривалістю; в усіх інших випадках - за фактичним нальотом годин.

Відповідно до пункту 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 (далі - Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, у редакції, чинній до внесення до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» змін Законом № 213 та Законом № 911) пенсії за вислугу років відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і цього Порядку призначаються працівникам льотно-випробного складу безпосередньо зайнятим у льотних випробуваннях (дослідженнях) дослідної та серійної авіаційної, аерокосмічної, повітроплавальної і парашутно-десантної техніки, незалежно від відомчої належності підприємства, організації, де вони працюють.

Пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу встановлюються незалежно від віку при вислузі на посадах, які дають право на таку пенсію у чоловіків не менше 25 років, у жінок не менше 20 років.

До Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає

право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 віднесені:

1. Члени екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів.

2. Льотно-інструкторський склад.

3. Командно-льотний склад: керівники (їх заступники), інспектори і інші спеціалісти з льотної служби (льотної роботи) міністерств, відомств, управлінь, об`єднань, підприємств, установ, організацій та їх структурних підрозділів, які мають діюче льотне

свідоцтво і беруть участь в польотах у складі екіпажу повітряного судна або іншого літального апарата.

При цьому, як встановлено судом з поданих відповідачем документів, до загального стажу позивача зараховано 28 років 8 місяців 14 днів, до спеціального стажу 15 років 10 місяців 6 днів. Оспорюване рішення не містить відомостей про періоди роботи, які не зараховані відповідачем до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років. При цьому відповідачем у рішенні про відмову у призначенні пенсії лише зазначено, що пільговий стаж нараховано по 31.12.2015, оскільки згідно довідки №07-09-1002 від 03.06.2021, виданої Приватним акціонерним товариством «Міжнародні Авіалінії України», не можливо визначити кількість нальотогодин по 11.10.2017, льотну книжку заявником не надано.

Як встановлено матеріалами справи із записів в трудовій книжці, позивач має такі записи про навчання та трудову діяльність:

- з 01.09.1993 по 09.11.1998 курсант Державної льотної академії України місто Кіровоград;

- з 17.03.1999 по 04.10.1999 інженер-конструктор Запорізького моторобудівного заводу Акціонерного товариства «Мотор Січ»;

- з 05.07.2000 по 16.07.2002 другий пілот літака ЯК-40 у Відкритому акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Константа»;

- з 18.07.2002 по 16.12.2003 другий пілот літака ЯК-40 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 16.12.2003 по 16.03.2005 другий пілот літака ЯК-40 у Комунальному підприємстві «Авіакомпанія «Донбасаеро»;

- з 17.03.2005 другий пілот літака ЯК-40 льотної служби у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 30.11.2005 переведений на посаду другого пілота ВС «Falkon-20» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 22.05.2008 переведений на посаду командира ВС «Falkon-20» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 01.06. 2009 призначений на посаду командира ВС CRJ-200 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 19.03.2010 призначений на посаду директора служби льотної експлуатації літаків у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

- з 01.12.2011 згідно Класифікатора професій ДК 003-2010 назва посади директора служби льотної експлуатації літаків змінена на начальника служби льотної експлуатації літаків;

- з 15.05.2015 по 01.02.2016 призначений на посаду начальника служби підготовки і тренування екіпажів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»;

з 01.02.2017 по 07.06.2021 другий пілот льотної служби у Приватному акціонерному товаристві «Міжнародні Авіалінії України».

Колегія суддів зазначає, що трудова книжка позивача містить інформацію про навчання у вищому навчальному закладі та про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи із проставленням печаток відповідних підприємств та підписами уповноважених осіб.

Враховуючи Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, суд зазначає, що право на пенсію за вислугу років дає робота позивача на таких посадах:

- другого пілота літака ЯК-40 у ВАТ «Авіакомпанія «Константа» з 05.07.2000 по 16.07.2002;

- другого пілота літака ЯК-40 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА» з 18.07.2002 по 16.12.2003;

- другого пілота літака ЯК-40 у КП «Авіакомпанія «Донбасаеро» з 16.12.2003 по 16.03.2005;

- другого пілота літака ЯК-40 льотної служби, другого пілота ВС «Falkon-20», командира ВС «Falkon-20», командира ВС CRJ-200, директора служби льотної експлуатації літаків, начальника служби льотної експлуатації літаків, начальника служби підготовки і тренування екіпажів у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА» з 17.03.2005 по 01.02.2016;

- другого пілота льотної служби у ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» з 01.02.2017 по 07.06.2021.

Крім того, час навчання з 01.09.1993 по 09.11.1998 в Державній льотній академії України (місто Кіровоград) зараховується до вислуги років працівникам льотного складу за фактичним нальотом годин.

У наданій позивачем до заяви про призначення пенсії довідці про наліт другого пілота судна Боїнг 737 ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» №07-09-1002 від 03.06.2021, виданій Приватним акціонерним товариством «Міжнародні Авіалінії України», зазначено періоди часу навчання та роботи, назви підприємств, посади, тип літаків, види робіт, кількість нальоту у годинах позивача за період навчання позивача в Державній льотній академії України, а також за періоди роботи з 05.07.2000 по 31.12.2001 та з 04.07.2002 по 16.07.2002 у ВАТ «Авіакомпанія «Константа»; з 18.07.2002 по 15.12.2003 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 16.12.2003 по 16.03.2005 у КП «Авіакомпанія «Донбасаеро»; з 17.03.2005 по 31.12.2015 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 01.02.2017 по 31.12.2020 у ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України». Загальна кількість нальоту в цивільній авіації з 01.09.1993 по 31.12.2020 складає 6415 годин 02 хвилини.

Також звертає увагу, що довідка ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» №07-09-1002 від 03.06.2021 про наліт другого пілота судна Боїнг 737 ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» ОСОБА_1 за весь період навчання та роботи позивача складена на основі особової справи та трудової книжки, про що зазначено у самій довідці та видана для пред`явлення до Пенсійного фонду для оформлення пенсії.

Зауважує, що наведені у довідці про наліт №07-09-1002 від 03.06.2021, виданій Приватним акціонерним товариством «Міжнародні Авіалінії України», відомості про періоди часу навчання та роботи, назви підприємств, посади, тип літаків, види робіт, кількість нальоту у годинах відповідають даним, зазначеним у льотній книжці пілота ОСОБА_1 , копія якої наявна в матеріалах справи.

Щодо тверджень відповідача, наведених у рішенні про відмову у призначенні пенсії про те, що пільговий стаж заявника нараховано по 31.12.2015, оскільки згідно довідки №07-09-1002 від 03.06.2021, виданої ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України», не можливо визначити кількість нальотогодин по 11.10.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначені вище твердження не відповідають дійсності, адже проаналізовані відомості про періоди часу навчання та роботи, назви підприємств, посади, тип літаків, види робіт, кількість нальоту у годинах позивача за період навчання позивача в Державній льотній академії України, а також за періоди роботи з 05.07.2000 по 31.12.2001 та з 04.07.2002 по 16.07.2002 у ВАТ «Авіакомпанія «Константа»; з 18.07.2002 по 15.12.2003 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 16.12.2003 по 16.03.2005 у КП «Авіакомпанія «Донбасаеро»; з 17.03.2005 по 31.12.2015 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 01.02.2017 по 31.12.2020 у ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» дають чітке уявлення про кількість нальотогодин за кожен конкретний період навчання та роботи позивача на конкретному підприємстві.

Згідно вказаної довідки за період роботи другим пілотом на літаку Боїнг 737 з 01.02.2017 по 31.12.2017 нальот у годинах складає 451 година 55 хвилин. При цьому зазначена довідка не містить такої дати, на яку посилається відповідач у рішенні (по 11.10.2017), оскільки кількість нальотогодин у довідці визначена за період роботи позивача з 01.02.2017 по 31.12.2017. Суд зауважує, що не зазначення у довідці періоду роботи з 01.01.2016 по 31.01.2017 в ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА» свідчить лише про відсутність польотів позивача у цей період та відповідно відсутність годин нальоту за цей період.

Колегія суддів зазначає, що наведені відомості про періоди навчання та роботи позивача підтверджуються трудовою книжкою позивача та довідкою №07-09-1002 від 03.06.2021, виданою ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України», ці відомості узгоджуються між собою, тому підстав ставити під сумнів наведені у вказаній довідці відомості про зарахування до стажу роботи позивача, який надає йому право на призначення пільгової пенсії за вислугу років, періоди роботи та кількість нальотогодин у відповідача не було.

Таким чином, матеріалами справи доведено наявність правових підстав для зарахування до стажу роботи позивача, який надає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду навчання позивача в Державній льотній академії України, а також періодів роботи з 05.07.2000 по 31.12.2001 та з 04.07.2002 по 16.07.2002 у ВАТ «Авіакомпанія «Константа»; з 18.07.2002 по 15.12.2003 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 16.12.2003 по 16.03.2005 у КП «Авіакомпанія «Донбасаеро»; з 17.03.2005 по 31.12.2015 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 01.02.2017 по 31.12.2020 у ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України».

Згідно з частинами 1 - 2 статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Частиною 1 статті 45 Закону №1058 встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Таких випадків для призначення пенсії за вислугу років не встановлено.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частина друга статті 45 Закону №1058).

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції, яка була чинна на день подання позивачем заяви про призначення пенсії 08.12.2021, далі - Порядок №22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Пунктом 2.4 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Згідно з абзацом другим пункту 2.23 розділу II Порядку №22-1 до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 розділу ІІІ Порядку №22-1 посадова особа підприємства, установи, організації зобов`язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах.

У 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, самостійно. У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. У разі якщо підготовлено не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 1.9 розділу І цього Порядку.

Отже, на виконання положень пунктів 3.1, 3.2 розділу ІІІ Порядку №22-1 підприємством за останнім місцем роботи Приватним акціонерним товариством «Міжнародні Авіалінії України» складено довідку про наліт другого пілота судна Боїнг 737 ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» ОСОБА_1 №07-09-1002 від 03.06.2021, в якій зазначено періоди часу навчання та роботи, назви підприємств, посади, тип літаків, види робіт, кількість нальоту у годинах позивача за період навчання позивача в Державній льотній академії України, а також за періоди роботи з 05.07.2000 по 31.12.2001 та з 04.07.2002 по 16.07.2002 у ВАТ «Авіакомпанія «Константа»; з 18.07.2002 по 15.12.2003 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 16.12.2003 по 16.03.2005 у КП «Авіакомпанія «Донбасаеро»; з 17.03.2005 по 31.12.2015 у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА»; з 01.02.2017 по 31.12.2020 у ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України», а також вказано загальну кількість нальоту в цивільній авіації з 01.09.1993 по 31.12.2020, яка складає 6415 годин 02 хвилини.

Колегія суддів зазначає, що жодних зауважень до наданої довідки, яка є документом, що підтверджує стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідачем не висловлено. Вказана довідка складена уповноваженими особами (віце-президент з льотної роботи та президент ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України») з використанням кутового штампу Товариства, містить усю необхідну інформацію про стаж роботи, який дає право на призначення пенсії такого виду, скріплена печаткою підприємства.

Враховуючи, що пунктом 2.4 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії, суд приходить до висновку, що перелік документів, які можуть бути надані в такому випадку, не є вичерпним.

При цьому жодною нормою законодавства не передбачено надання органу Пенсійного фонду саме льотної книжки.

Приймаючи до уваги специфічність інформації, яка міститься в льотній книжці, а також необхідність спеціальних знань при підрахунку нальоту годин, надання Приватним акціонерним товариством «Міжнародні Авіалінії України» довідки про наліт другого пілота судна Боїнг 737 ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» ОСОБА_1 №07-09-1002 від 03.06.2021, яка містить усю необхідну інформацію про періоди навчання та роботи позивача, який дає право на призначення такого виду пенсії, у зведеному вигляді на двох аркушах, є виправданим з точки зору доцільності та полегшує сприйняття специфічної інформації, а також повністю відповідає положенням пунктів 3.1,3.2 розділу ІІІ Порядку №22-1.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що надана до заяви про призначення пенсії за вислугу років довідка про наліт годин другого пілота судна Боїнг 737 ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» ОСОБА_1 №07-09-1002 від 03.06.2021 є достатнім та належним документом, що підтверджує стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

При цьому відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає:

роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

у разі необхідності - бланки документів;

допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз пунктів 3.3, 4.7 Порядку №22-1 свідчить, що на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок надавати роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій та допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, щоб забезпечити всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих документів.

Натомість відповідач в даному випадку не аргументував, яким вимогам, які пред`являються до документів, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не відповідає надана позивачем довідка про наліт годин другого пілота судна Боїнг 737 ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» ОСОБА_1 №07-09-1002 від 03.06.2021, що своєю чергою свідчить про нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії.

Наведений позивачем розрахунок обчислення строків вислуги років для призначення позивачу пенсії як працівнику льотного складу відповідає Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 та складає 26,72 роки (6415:20):12), що свідчить про достатність спеціального стажу для чоловіків 25 років для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Наведені в оспорюваному рішенні доводи про те, що за результатами розгляду індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що позивач працює з 14.04.2021 в ТОВ «Челендж Аеро Юкрейн» та не надав інформації щодо віднесення посади, на якій працює позивач, до робіт, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, суд зазначає, що даний період роботи не входить до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки згідно наданої довідки про наліт годин другого пілота судна Боїнг 737 ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» ОСОБА_1 №07-09-1002 від 03.06.2021 під час роботи позивача в ТОВ «Челендж Аеро Юкрейн» не було польотів та нальотогодин, які враховуються при обчисленні спеціального стажу.

Отже в цій частині наведені відповідачем у рішенні обставини не впливають на право позивача на призначення пенсії за вислугу років. Також позовна заява в цій частині не містить будь-яких доводів непогодження з зазначеними твердженнями щодо періоду роботи в ТОВ «Челендж Аеро Юкрейн».

Отже, матеріали справи свідчать про необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 13.12.2021 №52 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, що має наслідком визнання такого рішення протиправним та його скасування, та задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому колегіч суддів виходить з того, що оспорюване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 13.12.2021 №52 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, саме цей орган є належним відповідачем щодо заявлених позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 08.12.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення пенсії за вислугу років, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Наведене спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є уповноваженим органом, який має право призначати пенсію позивачу та є підставою для відмови у задоволенні клопотання відповідача про залучення другим відповідачем у справі Головного управління Пенсійного фонду у Київській області.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Таких випадків для призначення пенсії за вислугу років не встановлено. Отже при призначенні пенсії за вислугу років діє загальна норма, що визначає момент призначення пенсії з дня звернення особи за пенсією.

У пункті 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зазначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно з пунктом 1.9 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Враховуючи, що на момент звернення через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач набув необхідний спеціальний стаж та відсутність застережень щодо настання відповідного віку для призначення такого виду пенсії, та 08.12.2021 звернувся за призначенням пенсії за вислугу років із заявою про призначення пенсії через вебпортал Пенсійного фонду України, пенсія має бути призначена йому з дня звернення з такою заявою, тобто з 08.12.2021.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 08.12.2021.

Щодо про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі № 903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

При цьому з імперативних положень частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх не співмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх не співмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Матеріалами справи встановлено, що 22.12.2021 між Адвокатом Петренком Павлом Івановичем та (надалі Адвокат) та ОСОБА_1 (надалі Клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги №49/21 (далі - Договір), предметом якого є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до пункту 5.1 Договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковою (ми) угодою (ми) до цього Договору.

Відповідно до пункту 1 підписаної сторонами Додаткової угоди №1/21 від 22.12.2021 до Договору про надання правової допомоги №49/21 від 22.12.2021 між позивачем та адвокатом сторони домовились, що Адвокат на виконання умов основного Договору зобов`язується надати Клієнту професійну правничу допомогу (правові послуги) щодо здійснення судового оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.12.2021 №52.

Сторони домовились, що обчислення гонорару Адвоката по справі визначеній у пункті 1 даної Додаткової угоди здійснюється на підставі погодинної оплати за надану правову допомогу Адвокатом (п.2 Додаткової угоди).

Сторони дійшли згоди, що вартість однієї години надання правової допомоги Адвокатом становить 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок (п.3 Додаткової угоди).

Сторони у пункті 4 Додаткової угоди №1/21 домовились, що Адвокат надає наступну правову допомогу:

- аналіз документів, наданих Клієнтом для підготування позовної заяви на предмет достатності для обґрунтування позовних вимог;

- аналіз нормативно-правових актів та судової практики з питань оскарження рішень про відмову у призначенні пенсії за віком та за вислугу років;

- роз`яснення (здійснюється після проведення аналізу документів, наданих Клієнтом, та нормативно-правових актів та судової практики) Клієнту судової перспективи оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання призначити пенсію, наслідки оскарження та не оскарження зазначеного рішення;

- підготування та надіслання (подання) до суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.12.2021 №52 та зобов`язання вчинити дії.

Сторони домовились, що розмір гонорару, що підлягає сплаті за цією Додатковою угодою зазначається Адвокатом у акті приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги (п.5 Додаткової угоди).

Оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом у день підписання акту приймання-передачі передачі наданої професійної правничої допомоги (п.7 Додаткової угоди).

Згідно наданого суду Акту приймання-передачі передачі наданої професійної правничої допомоги по Договору про надання правової допомоги №49/21 від 22.12.2021 та по Додатковій угоді №1/21 від 22.12.2021 Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступну правову допомогу:

- аналіз документів, наданих Клієнтом для підготування позовної заяви на предмет достатності для обґрунтування позовних вимог 3 години на суму 3000,00 грн.;

- аналіз нормативно-правових актів та судової практики з питань оскарження рішень про відмову у призначенні пенсії за віком та за вислугу років 2 години на суму 2000,00 грн.;

- роз`яснення (здійснюється після проведення аналізу документів, наданих Клієнтом, та нормативно-правових актів та судової практики) Клієнту судової перспективи оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання призначити пенсію, наслідки оскарження та не оскарження зазначеного рішення 1 година на суму 1000,00 грн.;

- підготування та надіслання (подання) до суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.12.2021 №52 та зобов`язання вчинити дії 4 години на суму 4000,00 грн.; Всього на суму 10000,00 грн.

Позивачем в якості доказів оплати наданих послуг на професійну правничу допомогу надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №010 від 28.12.2021 на суму 10000,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись з розміром витрат на правничу допомогу, у відзиві на позовну заяву стверджує про те, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян. Зазначає, що Управління не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм діючого законодавства України з урахуванням наведених доводів Позивачем у позовній заяві, відсутні підстави для її задоволення.

Колегі ясуддів зазначає, що доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти витрат на професійну правничу допомогу не містять конкретних аргументів щодо не співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; з ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Отже відповідачем згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виконано обов`язку доведення не співмірності витрат на правничу допомогу як стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи відсутність конкретних заперечень відповідача щодо не співмірності витрат на правову допомогу Адвоката у даній справі та наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, складність справи, зокрема, те, що дана справа не є типовою, суд вважає обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Вказаний розмір витрат, на переконання суду, обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Відтак, на користь позивача слід присудити витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., за рахунок відповідача у справі.

Отже, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, становить 10908,00 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

А.Г. Степанюк