Справа № 480/223/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 р.Справа № 480/223/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 (головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, повний текст складено 12.12.22 року) по справі № 480/223/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес ТСК»

до Державної екологічної інспекції у Сумській області

про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробізнес ТСК" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у Сумській області № 296/06 від 22.11.2021.

В обґрунтування позову зазначило, що не допускало порушень, зазначених в акті перевірки та приписі.

Зокрема, зауважувало, що ні припис, ні акт перевірки не містять чіткої інформації про площу земельних ділянок, які використовуються позивачем під меліорацію - 500, 00 га, а також яким чином та за допомогою яких засобів вимірювання відповідачем була визначена площа земельних ділянок, місця їх розташування, кадастрових номерів.

Також, вказувало, що здійснює забір води з поверхневого водного об`єкту - ставку в межах об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтний заказник місцевого значення «Дібрівка» на підставі Дозволу на спеціальне водокористування № 108/СМ/49д-18 від 16.01.2018. Натомість, в нього відсутній обов`язок отримання також дозволу на спеціальне використання природних ресурсів на території об`єкту природно-заповідного фонду, оскільки чинним законодавством вказаного не передбачено у випадку використання природних ресурсів у вигляді - поверхневих вод.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 припису Державної екологічної інспекції у Сумській області № 296/06 від 22.11.2021.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Державна екологічна інспекція у Сумській області, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що природний ресурс у вигляді поверхневих вод, які розташовані на території об`єкту природно-заповідного фонду є природним ресурсом з подвійним правовим регулюванням.

У зв`язку з цим, у позивача як користувача природного ресурсу, який розташований на території об`єкту природного заповідного фонду виникає обов`язок по отриманню дозвільних документів як для звичайного водного об`єкту в порядку вимог Водного кодексу України так і для природного ресурсу природно-заповідного фонду в порядку Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

При цьому, Закон України «Про природно-заповідний фонд України» не містить норм, які б звільняли користувача природного ресурсу, розташованого в межах природно-заповідного фонду від обов`язку отримувати спеціальний дозвіл та ліміт на їх використання в разі отримання іншого дозвільного документу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що Державною екологічною інспекцією у Сумській області в період з 09.11.2021 по 22.11.2021 проведена позапланова перевірка дотримання ТОВ «Агробізнес ТСК» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за наслідками якої складено акт № 561/06 від 22.11.2021 (а.с. 10-29).

В акті зазначено про порушення позивачем, зокрема:

- пп.2 п. 3 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»: встановлено факт ведення сільськогосподарського господарства із зрошуванням та меліорацією на земельних ділянках загальною площею 500,0 га в межах території Недригайлівської СТГ Роменського району за відсутності висновку оцінки впливу на довкілля;

- абз. 6 ст. 9-1 Закону України «Про природно- заповідний фонд», абз. 9 п. 4 постанови КМ України від 10 серпня 1992 р. № 459 «Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і встановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення»: встановлено факт спеціального використання природних ресурсів (води) з поверхневого водного об`єкту (став), якій розташований в межах території об`єкту природно-заповідного фонду України ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка» за відсутності спеціального дозволу та лімітів.

На підставі акта перевірки відповідачем складений припис № 296/06 від 22.11.2021, яким ТОВ «Агробізнес ТСК» зобов`язано:

- у строк до 01.01.2022 отримати у встановленому законодавством порядку висновок з оцінки впливу на довкілля для ведення сільськогосподарського виробництва із зрошуванням та меліорацією на площах 500,0 га. на території Недригайлівської СТГ Роменського району;

- у строк до 01.01.2022 отримати у встановленому законодавством порядку дозвіл та ліміт на спеціальне використання природних ресурсів на території об`єкту природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка».

Не погоджуючись із приписом про усунення виявлених порушень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем вимог законодавства, зокрема Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відповідачем не доведений, оскільки норми цього нормативного акту не розповсюджується на спірні правовідносини. Крім того, позивач має діючий дозвіл на спеціальне водокористування, в зв`язку з чим вимоги п. 2 припису є протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога п. 1 спірного припису щодо обов`язку отримання позивачем у встановленому законодавством порядку висновку з оцінки впливу на довкілля є законною та обґрунтованою.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закон України "Про природно-заповідний фонд України".

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються: обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Статтею 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також на підставі дозволів.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення (крім корисних копалин) здійснюється на підставі дозволів, що видаються місцевими радами за погодженням з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів від 10 серпня 1992 р. № 459 затверджено Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду (далі Положення № 459), пунктом 1 якого визначено, що це Положення визначає порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, крім лісових та водних ресурсів, підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275 (далі Положення № 275) Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до пункту 3 Положення №275 основними завданнями Держекоінспекції є реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо екологічної та радіаційної безпеки.

Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складати відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування) (пп. 3 п. 4 Положення №275).

Відповідно до частин 6-8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Судом встановлено, що пунктом 2 припису зазначено про порушення позивачем абз.6 ст.9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", абз.9 п.4 постанови КМУ від 10.08.1992 № 459 " Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і встановлення ресурсів загальнодержавного значення" та приписано отримати у встановленому законодавством порядку дозвіл та ліміт на спеціальне використання природних ресурсів на території об`єкту природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка».

В акті перевірки відповідачем встановлено факт використання ТОВ «Агробізнес ТСК» природних ресурсів (води) з поверхневого водного об`єкту (став), якій розташований в межах території об`єкту природно-заповідного фонду України ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка» за відсутності спеціального дозволу та лімітів.

Апелянт як в суді першої, так і апеляційної інстанції зазначає про обов`язок ТОВ «Агробізнес ТСК» отримати дозвільний документ на використання природного ресурсу, розташованого в межах природно-заповідного фонду з посиланням на ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та Положення № 459.

Разом з тим, вказані доводи відповідача ґрунтуються на невірному тлумаченні норм законодавства.

Колегія суддів зазначає, що ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" встановлено обов`язок особи використовувати природні ресурси у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду лише в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Порядок видачі таких дозволів встановлений Положенням № 459.

Як вже зазначалось, Положення № 459 визначає порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, крім лісових та водних ресурсів, підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Натомість, позивачем здійснюється використання водних ресурсів із ставу, що розташований на території об`єкту природно - заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка», що також визнається відповідачем.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції вказаний вище підзаконний нормативно-правовий акт не розповсюджується на осіб, які здійснюють спеціальне використання водних ресурсів.

Доводів на спростування висновків суду апелянтом не наведено ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Тобто процедура отримання спеціального дозволу для використання водних ресурсів передбачена саме вимогами Водного кодексу України.

Судом встановлено, що у позивача наявний чинний Дозвіл на спеціальне водокористування № 108/СМ/49д-18 від 16.01.2018, в якому передбачається, що забір поверхневої води з р. Сула здійснюється під час весняного паводку (квітень - травень). Використання води здійснюється із ставка-накопичувача площею 18,30 га. та об`ємом 760 тис. куб.м., що розташований на північно-східній околиці смт. Недригайлів, Недригайлівська об`єднана громада в басейні р. Сула.

Тобто, факт використання позивачем поверхневих вод зі ставу-накопичувача прямо передбачений умовами Дозволу від 16.01.2018.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога припису, викладена в п. 2 є безпідставною оскільки у позивача наявний дозвіл на спеціальне водокористування, а іншого - чинним законодавством не передбачено.

Наведені обставини в сукупності свідчать про протиправність п. 2 припису від 22.11.2021, через що позовні вимоги в частині його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення в частині задоволення позову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі № 480/223/22 в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 26.05.2023 року