Справа № 280/974/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 травня 2023 року (10 год. 21 хв.) Справа № 280/974/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Конишевої О.В.

за участю секретаря судового засідання Власов В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників сторін:

відповідача Усатенко Д.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29а)

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку;

зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі в розмірі 12790,13 грн. (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто гривень тринадцять копійок);

визнати протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо зменшення ОСОБА_1 сум нараховування розміру заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки при звільненні;

зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату для оплати часу відпусток на загальну суму 13099,21 грн. (тринадцять тисяч дев`яносто дев`ять гривень двадцять одна копійка) та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні на суму 83101,53 грн. (вісімдесят три тисячі сто одна гривня п`ятдесят три копійки), а загалом 96200,74 грн. (дев`яносто шість тисяч двісті гривень сімдесят чотири копійки);

стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13.12.2022 по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати 594,89 грн.

У позовній заяві зазначено наступне. Відповідачем при звільненні не виплачена позивачу вихідна допомога. Отже, спірні правовідносини між сторонами склались з приводу правомірності/неправомірності дій відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні позивача з органів прокуратури 13.12.2022. Зокрема позивач вважає невірним обрахунок за невикористані дні відпусток, вважає, що слід розраховувати виходячи з середньої заробітної плати 1566,71 грн, яка була визначена при першому звільненні. Вказане зумовлює зобов`язати відповідача виплатити позивачу додатково середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку. На підставі наведеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подано до суду відзив в якому зазначено, що позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури позивача звільнено з посади прокурора та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ) з 22.10.2021. Ні Законом № 113-ІХ, ні Законом України «Про прокуратуру» не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». У свою чергу, ст. 44 КЗпП України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення трудового договору на підставі пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Вважає, що розрахунок середнього заробітку для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки є хибним та не ґрунтується на приписах чинного законодавства, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від вищевказаних, указані вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі наведеного відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.03.2023.

13.03.2023 Протокольною Ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 03.04.2023.

03.04.2023 Ухвалою суду відмовлено у клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та відмовлено в клопотання позивача про об`єднання справ, відкладено підготовче засідання на 24.04.2023.

24.04.2024 Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22.05.2023.

22.05.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 24.05.2023.

24.05.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач працював в органах прокуратури Запорізької області з 2017.

У 2020 році позивач вперше проходив атестацію, за наслідками проведеної співбесіди кадровою комісією № 14, керуючись пунктами 13, 17 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та Порядком, прийнято рішення від 08.07.2020 № 2 про неуспішне проходження прокурором атестації (протоколом засідання Чотирнадцятої кадрової комісії від 14.09.2020 №16 внесені відповідні зміни у вказане рішення).

В результаті чого, керівником Запорізької обласної прокуратури видано наказ від 29.09.2020 № 1950к про звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Указані рішення кадрової комісії та наказ оскаржено позивачем до суду (справи № 280/7811/20 та № 280/5045/20.

За наслідками розгляду вищевказаних справ на виконання рішень суду ОСОБА_1 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 23.09.2022 № 1063к поновлено на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, тобто, він був поновлений на попередній посаді, яку обіймав до реорганізації органів прокуратури України.

У подальшому, на виконання судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/5045/20, Закону України «Про внесення змін до розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури щодо окремих аспектів дії перехідних положень» № 1554-Х, який набрав чинності 11.07.2021, ОСОБА_1 повторно включено до графіку проведення співбесід.

Відповідно до рішення Шістнадцятої кадрової комісії від 17.11.2022 № 2 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», за результатами проведення 3 етапу атестації - співбесіди, прокурор ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

За наявності чинного рішення кадрової комісії № 16 з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 17.11.2022 № 2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, керівником Запорізької обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прийнято наказ від 13.12.2022 № 1398к про звільнення позивача з займаної посади та з органів Запорізької обласної прокуратури.

18.05.2023 року по справі № 280/512/23 Запорізьким окружним адміністративним судом було прийнято рішення відповідно до якого позивача поновлено на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області з 13.12.2022 року та стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2022 року по 17.05.2023 у розмірі 66627,68 грн.

Також судом встановлено, що з грудня 2020 по 21.09.2022 позивач працював у Донецькій обласній прокуратурі на посаді державного службовця 4 рангу на посаді заступника начальника відділу організації прийому громадян, розгляд звернень та запитів (а.с.50).

Як встановлено судом, 23.09.2022 позивач був поновлений у прокуратурі Запорізької області після першого звільнення, а звільнений з посади за повторне неуспішне проходження атестації 13.12.2022.

При звільненні позивача та проведення остаточного розрахунку, йому не була виплачена вихідна допомога, що відповідачем не заперечується.

Зокрема позивач зазначає, що згідно довідки Запорізької обласної прокуратури №21-237 від 15.12.2022, сума середньоденної заробітної плати позивача складає 594,89 грн. Отже, згідно цієї довідки з урахуванням кількості робочих днів в останні перед звільненням два місяці сума середньомісячної заробітної плати, розрахована згідно з п. 8 розділу IV Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, складає 12790,13 грн.

Також позивач не погоджується з тим, що при розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки відповідачем врахована середньоденна заробітна плата позивача 594,89 грн, як зазначено в довідці Запорізької обласної прокуратури №21-237 від 15.12.2022. З цього приводу зазначає, що відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі № 280/7811/20 його поновлено на посаді в прокуратурі Запорізької області та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Розмір середньоденної заробітної плати згідно рішень судів складав 1566,71 грн, тому позивач вважає, що саме з цієї суми відповідач повинен розраховувати компенсації за невикористані дні відпустки. Крім того, позивач вважає, що потрібно брати період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року, а ні як вважає відповідач з вересня 2022 по грудень 2022 року (відповідно до розрахунку (а.с.55)), де інші місяці розраховані як 0,00 грн, так як позивач в цей період працював в іншій прокуратурі

Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на те, що позивача звільнено з посади та з органів Запорізької обласної прокуратури з 13.12.2022. Отже, саме 13.12.2022 відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок з позивачем. Проте, відповідачем не було проведено виплати вихідної допомоги при звільненні на користь позивача, а також відповідач безпідставно зменшив розмір середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки при звільненні, а отже і не здійснено остаточний розрахунок з позивачем.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі Закон №1697) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Статтею 4 Закону №1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону №1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

За ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Як вбачається з , наказ від 13.12.2022 № 1398к позивача керівником Запорізької обласної прокуратури звільнено з посади прокурора на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019).

Підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019 встановлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (п.2).

Таким чином, суд констатує, що позивача звільнено з підстав, які не пов`язані з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 44 КЗпП України щодо виплати вихідної допомоги при звільненні.

Разом з тим, особливість спірних правовідносин, що склалися у цій справі, полягає у тому, що позивачем оскаржено до суду наказ про його звільнення з посади та з органів прокуратури.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що 18.05.2023 року по справі №280/512/23 Запорізьким окружним адміністративним судом було прийнято рішення відповідно до якого наказ від 13.12.2022 № 1398к про звільнення позивача скасовано в судовому порядку, рішенням суду поновлено його на займаній посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення позивача на посаді допущено до негайного виконання.

Враховуючи, що звільнення позивача визнано судом незаконним, тому трудові правовідносини вважаються відновленими, а позивач отримав право на компенсацію свого незаконного звільнення. Відповідно, виплата середньомісячного заробітку внаслідок незаконного звільнення та стягнення вихідної допомоги при звільненні є взаємовиключними.

Такий висновок викладений у Рішенні Черкаського окружного адміністративного суду 25 жовтня 2022 року, яке було Верховним Судом у постанові від 18.05.2023 по справі №580/3739/22 залишено в силі.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 18.05.2023 по справі №580/3739/22 зазначив, що у розрізі встановлених обставин справи № 280/880/21 Верховний Суд у постанові від 16 червня 2022 року указав на передчасність висновку суду апеляційної інстанцій у тій справі щодо наявності права у позивача на отримання вихідної допомоги, оскільки за вказаних обставин наявне одночасно застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку.

Підґрунтям такого підходу є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 5 серпня 2020 року № 686/20491/18, згідно з якою за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

У цьому зв`язку слід звернути увагу на те, що положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Суд погоджується з відповідачем, щодо необґрунтованості вимоги щодо нарахування позивачу іншого розміру заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки при звільненні, з огляду на наступне.

Рішенням суду у справі № 280/7811/20 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 23.09.2022 позивача поновлено на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області.

За результатами проходження співбесіди позивача повторно визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію та наказом керівника обласної прокуратури від 13.12.2022 № 1398к звільнено з посади та з органів прокуратури.

Отже, після поновлення на посаді 23.09.2022 позивач працював у Запорізькій обласній прокуратурі до 13.12.2022.

При звільненні ОСОБА_1 з посади йому були виплачені усі обов`язкові виплати, зокрема, заробітна плата за відпрацьований час та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, що позивачем не заперечується

Згідно розрахунків наданих відповідачем (а.с.51-63) та наказу № 1398к від 13.12.2022 про звільнення ОСОБА_1 , йому при звільненні були нараховані та виплачені такі виплати:

1) оклад за 4 робочих дні у грудні 2022 року у сумі 1409,09 грн

2) індексація заробітної плати у сумі 57,85 грн

3) надбавка за вислугу років у сумі 704,55 грн

4) компенсація за невикористану відпустку 87 днів у сумі 5800,29 грн.

Згідно з п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), позивачу була нарахована і виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період поновлення з 30.09.2020 по 29.09.2021 на 45 к.д. у сумі 3000,15 грн, яка розрахована наступним чином: грудень 2021 - 30 днів = 0,00 грн; січень 2022 - 29 днів = 0,00 грн; лютий 2022 - 28 днів = 0,00 грн; березень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; квітень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; травень 2022 - 31 днів = 0,00 грн; червень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; липень 2022 - 31 день = 0,00 грн; серпень 2022 - 31 день = 0,00 грн; вересень 2022 - 30 днів = 3485,27 грн; жовтень 2022 - 31 день = 12364,96 грн; листопад 2022 - 30 днів = 8219,15 грн. Усього: 361 день = 24069,38 грн.

24069,38 гри : 361 день = 66,674183 грн;

66,674183 грн * 45 днів = 3000,15 грн.

Одночасно з цим, позивачу була нарахована і виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період поновлення з 30.09.2021 по 29.09.2022 на 42 к.д. у сумі 2800,14 грн, яка розрахована наступним чином: грудень 2021 - 30 днів = 0,00 грн; січень 2022 - 29 днів = 0,00 грн; лютий 2022 - 28 днів = 0,00 грн; березень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; квітень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; травень 2022 - 31 днів = 0, 00 грн; червень 2022 - 30 днів = 0,00 грн; липень 2022 - 31 день = 0,00 грн; серпень 2022 - 31 день = 0,00 грн, вересень 2022 - 30 днів = 3485,27 грн; жовтень 2022 - 31 день - 12364,96 грн; листопад 2022 - 30 днів = 8219,15 грн. Усього: 361 день = 24069,38 грн.

24069,38 грн : 361 день = 66,674183 грн;

66,674183 грн * 42 дні = 2800,14 грн.

Статтею 6 розділу ІІ Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік.

Згідно з п. 2 розділу II Порядок №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 7 розділу IV Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду.

Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством, отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законі про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Аналогічні норми вказуються позивачем у позовній заяві.

Так, наприклад, за проміжок часу з дати поновлення 23.09.2022 по дату звільнення 13.12.2022 ОСОБА_1 неодноразово надавались частини щорічних відпусток згідно з наказами: № 1246к від 27.10.2022 - 5 днів з 31.10.2022 по 04.11.2022 - у сумі 48,40 грн; № 1291к від 14.11.2022 - 7 днів з 16.11.2022 по 22.11.2022 - у сумі 309,40 грн; № 1360к від 05.12.2022 з 06.12.2022 по 09.12.2022 - 4 дні - у сумі 266,68 грн.

Середній заробіток був розрахований виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Позивач з жодними скаргами, заявами та/або зауваженнями щодо неналежного обрахунку середнього заробітку для оплати часу відпусток упродовж часу роботи та до моменту свого звільнення не звертався. Указане не спростовується позивачем у позові.

Серед іншого, необхідно зазначити, що ОСОБА_1 у період з 01.12.2020 по 21.09.2022 був працевлаштований в органах прокуратури Донецької області.

Також слід звернути увагу, що суд не погоджується з аргументом позивача, що відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі № 280/7811/20, яким позивача поновлено на посаді в прокуратурі Запорізької області та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, був визначений розмір середньоденної заробітної плати позивача який складав 1566,71 грн, яку позивач і використовує при обрахунку середнього заробітку для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки при звільненні у цій справі.

З цього приводу суд зазначає, що за період першого звільнення позивач отримав всі необхідні виплати, а за несвоєчасність таких виплат позивач має право на отримання компенсаторних виплат, заперечень з цього приводу не має у позивача, як і не заперечує щодо повного розрахунку за період роботи в Донецькій прокуратурі, тому суд вважає розрахунок відповідача вірним.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги та вірність розрахунку відповідача щодо оплати невикористаних днів відпусток, тому позовна вимога в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати позицію суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує її обґрунтованість.

В межах даного спору відповідачем доведено правомірність своїх дій, тому суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29-а, ) -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 26.05.2023.

Суддя О.В. Конишева