Справа № 280/3387/22
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 травня 2023 року Справа № 280/3387/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянув за правилами загального позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ділі відповідач 2 в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 52 від 22 квітня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача призначити позивачу, як працівнику охорони здоров`я, пенсію за вислугу років, відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати звернення за призначенням пенсії 15 квітня 2022 року .

Позивач в обґрунтування позову в позовній заяві зазначає, що звернувся за призначенням пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак отримав відмову. При цьому, відповідач протиправно прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії з огляду на не зарахування періоду роботи з 01.08.1990 по 10.10.2017, оскільки не підтверджено що заявниця , яка займає посаду статистика медичного, отримала медичну освіту. Позивач наголошує, що має економічну освіту, а відповідно до п 13 розділу III Переліку Перелік вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичного і фармацевтичною діяльністю, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1992 № 195 встановлено, що до роботи па посаді «медичний статист» допускаються фахівці з економічною освітою, отриманою у середньому спеціальному навчальному закладі освіти. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням відповіді на відзив, просить суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 31.05.2022 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 10.10.2022 залучено у якості співвідповідача по справі № 280/3387/22 - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1).

14.07.2022 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що позивачка 15.04.2022 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України за призначенням їй пенсії за вислугою років, відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". За результатами розгляду даного звернення позивачки було прийнято рашення про відмову у призначенні пенсії від 22.04.2022 № 52 згідно якого було встановлено, що страховий стаж Позивачки становив 34 роки 02 місяці 29 днів, а страховий стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років не було виявлено, через те, що позивачка, яка займає посаду медичного статистика, отримала медичну освіту. Беручи до уваги Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, а саме Випуск 78 "Охорона здоров`я", затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 року № 117, кваліфікаційні вимоги до посади "статистик медичний": неповна вища освіта(молодший спеціаліст) або базова вища освіта(бакалавр) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Сестринська справа", "Лікувальна справа" або "Акушерська справа", спеціалізація за фахом "Медична статистика". Відповідно до матеріалів пенсійної справи Позивачки, вона проходила навчання в Самбірському технікумі механізованого обліку та в 1990 році закінчила повний курс за спеціальністю "Статистика", що підтверджується наданою копією Диплома ИТ № 877982. Тобто, відповідний середній навчальний заклад не може бути віднесений до середніх медичних навчальних закладів, а тому медичну освіту в даному навчальному закладі Позивачка не отримувала. До того ж, спеціальність яку опанувала Позивачка згідно Диплому ИТ № 877982 є "статистика", а відповідно до вищенаведеного Довідника кваліфікаційних характеристик працівників до посади "статистика медичного" ставиться вимога у вигляді наявності в особи спеціальності "Сестринська справа", "Лікувальна справа" або "Акушерська справа". Таким чином, з наведеного можна зробити висновок про те, що позивачка обіймала займану посаду без належної освіти, а тому питання про наявність в неї спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років не може бути законним чином вирішене. З огляду на наведене просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

15.04.2022 позивачка звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України за призначенням їй пенсії за вислугою років, відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.04.2022 № 52 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугою років.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (за нормами на 11.10.2017) право на пенсію за вислугою років незалежно від віку мають працівники освіти та охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік № 909), у період: до 01 квітня 2015 року - не менше 25 років: до 01 січня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців: до 11.10.2017 - не менше 20 років 6 місяців. Відповідно до Переліку № 909 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується періоди роботи в лікарняних закладах, амбулаторно-поліклінічних закладах на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад). Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2007 № 742 «Про атестацію середніх медичних працівників», затверджено Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою. Відповідно до п. 4.13 зазначеного Положення атестація проводиться за спеціальностями, передбаченими Номенклатурою спеціальностей молодших спеціалістів і медичною освітою з урахуванням вимог кваліфікаційних характеристик молодших спеціалістів з медичною освітою.

Згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 78 «Охорона здоров`я»), затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 № 117, кваліфікаційні вимоги до посади "статистик медичний": неповна вища освіта (молодший спеціаліст) або базова вища освіта (бакалавр) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Сестринська справа", "Лікувальна справа" або "Акушерська справа". Спеціалізація за фахом "Медична статистика".

Вік заявниці 50 років 3 місяці.

Страховий стаж особи становить 34 роки 02 місяці 29 днів.

Спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, станом на 10.10.2017 року, не визначено.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви:

-до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 01.08.1990 по 10.10.2017, оскільки не підтверджено, що заявниця, яка займає посаду статистика медичного, отримала медичну освіту.

Заявниця не працює.

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції У країни, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі статті 52 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Суд зазначає, що в оскарженому рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області визначило, що згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 78 «Охорона здоров`я»), затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 № 117. кваліфікаційні вимоги до посади "статистик медичний": неповна вища освіта (молодший спеціаліст) або базова вища освіта (бакалавр) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Сестринська справа", "Лікувальна справа" або "Акушерська справа". Спеціалізація за фахом "Медична статистика".

Підставою для відмови у призначенні пенсії для вислуги років став висновок відповідача-2 про те, що до стажу роботи позивача на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи з 01.08.1990 по 10.10.2017, оскільки не підтверджено, що заявниця, яка займає посаду статистика медичного, отримала медичну освіту.

Вказані висновки відповідачів щодо відсутності підстав для зарахування до вислуги років періоду роботи медичного статистика, оскільки позивач мала економічну освіту, а не медичну, суперечать положенням чинного законодавства, що підтверджується наступним.

Так, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення 15.08.1990:

- з 01.08.1990 по 1990 прийнята на посаду медстатистика (Вільнянська ЦРБ»);

- з 05.08.2022 переведена на посаду фельдшера статистика аналітичного відділу;

- з 10.02.2003 зміна назви установи га Вільнянська центральна районна комунальна лікарня;

- з 07.05.2015 переведена на посаду статистика медичного інформаційно-аналітичного відділу;

- з 12.04.2022 звільнена за власним бажанням.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.3

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Таким чином, довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає його право на пенсію за вислугу років.

Так судом встановлено, що основним документом який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний , а саме трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , встановлено, що позивач у спірний період з 01.08.1990 по 10.10.2017 працювала на відповідній посаді статистика медичного, яка дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Крім того, відповідно до норм статті 7 Закону № 1788 пенсія за вислугу років працівникові призначається за умови, якщо він залишає роботу, яка дає право на цю пенсію. Ще однією умовою є наявність спеціального стажу, відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909.

Номенклатурою спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою, яку затверджено наказом МОЗ України «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою» від 23.11.2007 № 742, передбачено спеціальність «медична статистика».

Перелік вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичного і фармацевтичною діяльністю, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1992 № 195 (далі Перелік).

Пунктом 13 розділу III Переліку встановлено, що до роботи па посаді «медичний статист» допускаються фахівці з економічною освітою, отриманою у середньому спеціальному навчальному закладі освіти.

Окрім того, відповідно до примітки 3 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 - «Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років».

Суд зазначає, що відповідно до матеріалів пенсійної справи позивачки, остання проходила навчання в Самбірському технікумі механізованого обліку та в 1990 році закінчила повний курс за спеціальністю "Статистика", що підтверджується наданою копією Диплома ИТ № 877982.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, відповідачем-2 не здійснено певних дій щодо отримання додаткових документів, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту роботи позивача у спірний період на посаді, що підлягає зарахуванню до вислуги років.

Крім того, судом встановлено, що роботодавцем, за спірний період роботи за позивача сплачено страхові внески, що підтверджено формою ОК-5.

Таким чином, суд дійшов висновку, що робота позивача на посаді статистика медичного, у спірний період з 01.08.1990 по 10.10.2017 повинна була бути зарахована відповідачем до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років

Отже, позивачу протиправно відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу (пільгового стажу) спірних періодів з 01.08.1990 по 10.10.2017 роботи на посаді статистика медичного, таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відповідача № 52 від 22 квітня 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №22-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Вирішуючи заявлений спір, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в Миколаївській області, проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Окрім того, і за приписамист.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписамист.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Відтак, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог, та приходить до висновку, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача, а саме призначити позивачу пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати звернення за призначенням пенсії 15 квітня 2022 року, а Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити її виплату, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Згідно з частинами 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яким прийнято спірне рішення.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 52 від 22 квітня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дати звернення за призначенням пенсії 15 квітня 2022 року, а Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити її виплату.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова