Справа № 580/1994/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року справа № 580/1994/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Ватутінського комунально виробничого підприємства Водоканал Ватутінської міської ради Черкаської області до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

20 березня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулося Ватутінське комунальне виробниче підприємство Водоканал Ватутінської міської ради Черкаської області з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить:

1) визнати дії Головного управління Державної податкової служби в Черкаській області, які виявились у порушенні вимог ст.ст.46, 49, 203, 187, 95, 96 ПК України, Наказу МФУ від 12.01.2021 № 5 Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування , зокрема у неправомірному зарахуванні не за призначенням платежів (фактична зміна призначення платежу) визначеним платником, без згоди та дозволу платника податків сплачених платіжними дорученнями №15 від 31.01.2023 на суму 100 000,0 грн; №1080 від 31.01.2023 на суму 100 000,0 грн (якими сплачено Податок на додану вартість за січень 2023 року код платежу -14010100, платежі внесено згідно податкової декларації з Податку на додану вартість звітний період (місяць) 01; (рік) 2023) без погодження з підприємством платником податків на: зменшення податкової декларації № від 18.09.2017р. у сумі 82 057,00 грн.; часткового зменшення податкової декларації № від 18.10.2017р. на суму 66 133,58 грн; часткове зменшення пені на суму 51 809,42 грн неправомірними;

2) зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Черкаській області виконати вимоги ст.ст.46, 49, 203, 187 ПК України, наказу МФУ від 12.01.2021 № 5 Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зарахування за призначенням платежів (без фактичної зміни призначення платежу) визначеним платником сплачених платіжними дорученнями №15 від 31.01.2023 на суму 100 000,0 грн; №1080 від 31.01.2023 на суму 100 000,0 грн (якими сплачено Податок на додану вартість за січень 2023р. код платежу - 14010100, платежі внесено згідно податкової декларації з Податку на додану вартість звітний період (місяць) 01; (рік) 2023).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач всупереч вимог ст.ст.46, 49, 203, 187, 95, 96 ПК України, наказу МФУ від 12.01.2021 № 5 «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», неправомірно зарахував не за призначенням платежі здійсненні платником, без його згоди та дозволу.

Ухвалою від 24.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що станом на 01.01.2023 за позивачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 11063260,85 грн, а тому відповідачем правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства зараховано кошти перераховані згідно платіжних доручень №15 від 31.01.2023 на суму 100000,00 грн, №1080 від 31.03.2023 на суму 100000,00 та №1120 від 20.02.2023 на суму 22672,37 грн в рахунок погашення податкового боргу з черговістю його винекнення.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити повністю.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, таке.

КВП Водоканал являється юридичною особою, яка перебуває на обліку, як платник податків та має непогашений податковий борг перед бюджетом станом на 01.01.2023 на загальну суму 11063260,85 грн з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг.

Позивач платіжними дорученнями №15 від 31.01.2023 на суму 100000,00 грн, №1080 від 31.03.2023 на суму 100000,00 та №1120 від 20.02.2023 на суму 22672,37 грн сплатив податок на додану вартість за січень 2023 року.

Відповідач направляв дані платежі на погашення боргу минулих податкових періодів.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно пп. 16.1.3, 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) на відповідача, як на податків, покладено обов`язки подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів); сплачувати належні суми податків і зборів (обов`язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 4 ПК України податковим боргом визнається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (п. 49.2 ст. 49 ПК України).

Згідно з вимогами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Зокрема, сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Так, абз.1 пункту 87.9 статті 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Згідно з абз.2 пункту 87.9 статті 87 ПК України спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2019 року у справі №810/315/17 зазначив, що аналіз положень пункту 87.9 статті 87 ПК України свідчить про те, що зарахування сплачених платником коштів в рахунок погашення податкового боргу, всупереч напряму сплати, визначеного платником податків, прямо передбачено нормами чинного податкового законодавства України.

Також Верховний Суд у зазначеній постанові вказав про правомірність дій податкового органу щодо зарахування сплачених платником податку грошових коштів в якості оплати поточних податкових зобов`язань, на погашення податкового боргу минулих податкових періодів.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно зараховував сплачені позивачем кошти у порядку черговості виникнення податкового боргу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам чинного законодавства, відповідач при його прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО