Справа № 300/4454/22
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4454/22 пров. № А/857/1292/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року про повернення зустрічного позову (головуючий суддя Чуприна О.В., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в загальній сумі 49 564,11 гривень.

28.11.2022 ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем подано зустрічний позов до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.10.2021 за №007085/0714, №007086/0714, №007088/0714, №007092/0714, №007093/0714, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.10.2021 за №007091/0714, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.10.2021 за №007090/0714.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року визнано не поважними причини пропуску фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 строків звернення до суду та зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.10.2021, рішення про застосування штрафних санкцій від 05.10.2021 і вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.10.2021, -повернуто позивачу з підстав передбачених ст.ст. 122,123 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати увалу, а матеріали за позовною заявою направити до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

В апеляційній скарзі зазначає, що право на звернення до суду як складова права на судовий захист гарантується статтею 55 Конституції України та пов`язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду (з рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17- рп/2011 (справа № 1-9/2011)).

У рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному, а реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Частина 1 статті 122 КАС України допускає альтернативність джерел закріплення строків, до яких відносить цей кодекс та інші закони, а частина друга означеної статті встановлює шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Своєю чергою, стаття 56 ПК України регламентує порядок оскарження (в адміністративному або судовому порядку) рішень контролюючих органів у сфері оподаткування.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України закріплено саме право платника податків оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

За доктринальним визначенням строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, визначений пунктом 56.18 ПК України строк є встановленим спеціальним законом, що регулює даний вид правовідносин, строком звернення до суду задля оскарження рішень контролюючого органу, тривалість цього строку визначена статтею 102.1 ПК України, а датою початку його відліку є дата отримання такого рішення. Той факт, що норма статті 102 ПК України (пункт 102.1) передбачає два різні строки давності (1095 та 2555 днів), свідчить лише про необхідність застосовувати їх диференційовано, відповідно до виду правовідносин, у яких виник спір.

Таким чином, чинним національним законодавством загалом передбачена альтернатива у визначенні законодавчих джерел закріплення строків звернення до суду. КАС України визначає загальний шестимісячний строк звернення до суду для всіх видів правовідносин, який, лише якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Натомість ПК України як спеціальний нормативно-правовий акт рівної юридичної сили визначає більш тривалий, й, відповідно, більш сприятливий для платника податків строк звернення до суду для оскарження рішень податкового органу, та по-іншому визначає порядок його обчислення, - відлік строку починається після настання події, з якою пов`язано його початок, - отримання такого рішення.

Протилежне правотлумачення, неодноразово продемонстроване Судовою палатою в описаних вище судових рішеннях, визнає законним паралельне існування двох законодавчо визначених, істотно відмінних за тривалістю, початком перебігу й можливістю поновлення строків звернення до суду («матеріального» і «процесуального»), навіть не визнаючи й не усуваючи колізії між ними; та, як наслідок, допускає наступну можливість кратного розгляду спору судом в межах таких встановлених строків, - що прямо заборонено Кодексом адміністративного судочинства України.

В остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

В умовах воєнної агресії проти України особиста участь у судовому засіданні могла бути небезпечною, проте навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмежено з огляду на безпідставне стягнення боргу контролюючим органом, а відтак, необхідністю захисту мого порушеного права.

Вважає, що наведеними вище переконливими доводами, належними і послідовними правовими аргументами позивачем за зустрічним позовом з достатньою повнотою доведено, що платник податків для захисту своїх законних прав, свобод і законних інтересів мав право на звернення до суду з позовом про оскарження рішення контролюючого органу.

Вважає, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд дійшов передчасного висновку про повернення позивачу за зустрічним позовом з усіма доданими до нього матеріалами позову, не надавши оцінки факту наявності порушеного права позивача та чинній практиці Верховного Суду.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2022 ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем подано зустрічний позов до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.10.2021 за №007085/0714, №007086/0714, №007088/0714, №007092/0714, №007093/0714, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.10.2021 за №007091/0714, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.10.2021 за №007090/0714 (надалі по тексту також оскаржувані рішення).

Ухвалою суду від 02.12.2022 зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 залишено без руху і надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, серед яких, зокрема:

- приведення у відповідність адміністративного позову шляхом подання зустрічного позову, зазначивши юридичні підстави (обґрунтування) оскарження рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.10.2021 за №007091/0714 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.10.2021 за №007090/0714, зобов`язання по яких не мають місце стягнення у справі №300/4454/22;

- подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням місячного строку оскарження податкових повідомлень-рішень від 05.10.2021 за №007085/0714, №007086/0714, №007088/0714, №007092/0714, №007093/0714, який встановлений пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України.

Позивачу запропоновано навести належні аргументи на обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, представивши докази на підтвердження таких доводів.

Виконуючи ухвали про залишення зустрічного позову без руху від 02.12.2022, ФОП ОСОБА_1 направила заяву від 19.12.2022 про поновлення строків звернення до адміністративного суду, яка зареєстрована в суді 22.12.2022.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, в силу вимог статті 122 КАС України при визначенні початку перебігу строку звернення до суду законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Тобто для визначення факту пропуску строку звернення до суду важливими є як об`єктивні (дата порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори.

Частиною 4 статті 122 КАС України передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

В силу вимог частини 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, судом першої інстанції враховано і ту обставину, що відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 58 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас, якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України слідує, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції у даній спірній ситуації правильно врахував, що Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відтак, для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, суд правильно зазначив, що під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права.

Крім того, згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №1640/2885/18 (провадження № К/9901/20715/19) пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Такий висновок сформований в постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №300/2318/21 (провадження №К/9901/43263/21).

В зв`язку із вищенаведеним, у випадку досудового вирішення спору, тобто оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, встановлюється місячний строк звернення до суду, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.

Відхиляючи наведені позивачем у заяві від 19.12.2022 підстави пропущення строків звернення до суду першої інстанції виходив з того, що помилковим є посилання ФОП ОСОБА_1 на положення пункту 56.18 статті 56 ПК України, оскільки така норма не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України, про що зазначалось вище.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ФОП ОСОБА_1 просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.10.2021 за №007085/0714, №007086/0714, №007088/0714, №007092/0714, №007093/0714.

При цьому, судом зґясовано, що ФОП ОСОБА_1 подала 16.11.2021 до Державної податкової служби України скаргу в адміністративному порядку, яку рішенням від 22.02.2022 за №3406/6/99-00-06-01-04-06 залишено без задоволення.

Отже, позивач скористалася правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, тобто такі рішення пройшли процедуру адміністративного оскарження. Відтак, про рішення, прийняте за результатами закінчення процедури адміністративного оскарження відповідних податкових повідомлень-рішень, відповідачу щонайменше мало бути відомо 22.02.2022.

Однак, до суду із зустрічним позовом ФОП ОСОБА_1 звернулася 25.11.2022, про що свідчать відомості із примірника (бланку) супровідної адреси, прикріпленої до поштового відправлення, із штриховим кодовим ідентифікатором 372, відповідно суд першої інстанції вірно зауважив, що позивач звернулась до суду з пропуском місячного строку звернення до суду з позовом, що встановлений пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, виходячи з положень частини 3 статті 122 КАС України.

Крім того, суд вірно вказав, що сам факт запровадження воєнного стану на території України на що покликалась позивач, без обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки, у зв`язку із запровадження таких, не може вважатись єдиною, належною і поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

До таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22.

Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 178 КАС України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем у встановлений законом та ухвалою суду від 02.12.2022 строк не було наведено підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, а також невиконання ФОП ОСОБА_1 ухвали суду від 02.12.2022 шляхом подання зустрічного позову у новій редакції з належним обґрунтуванням і формулюванням позовних вимог у прохальній частині, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що наявні достатні правові підстави для повернення зустрічної позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року по справі № 300/4454/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар