Справа № 500/4222/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/4222/22 пров. № А/857/2222/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі № 500/4222/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м.Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції Мандзій О.П.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просив:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, оформлену листом № 1900-0214-9/27417 від 26.09.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 26.10.2005 по 19.09.2006 на посаді доцента кафедри менеджменту освіти та з 19.09.2006 по 17.05.2008 на посаді доцента, завідувача кафедри менеджменту освіти у Тернопільському обласному комунальному інституті післядипломної педагогічної освіти до стажу державної служби та з 13.09.2022 перевести його на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723- XII від 16.12.1993.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі № 500/4222/22 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 20.09.2022 №43 про відмову ОСОБА_1 у переведені з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 26.10.2005 по 18.09.2006 на посаді доцента кафедри менеджменту освіти та з 19.09.2006 по 17.05.2008 на посаді доцента, завідувача кафедри менеджменту освіти у Тернопільському обласному комунальному інституті післядипломної педагогічної освіти до стажу державної служби та перевести його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 13.09.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі іменовано відповідач 1) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до категорій державних службовців становить 19 років 2 місяці 23 дні, який обчислено з врахуванням наступних періодів: з 30.06.1992 по 24.11.2000, з 25.11.2000 по 25.10.2005, з 19.05.2008 по 14.04.2014. Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, не передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посаді доцента та завідувача кафедри, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для переведення позивача із пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію, що призначається відповідно до Закону України "Про державну службу". Також вказує на відсутність правових підстав для видачі довідок про складові заробітної плати для призначення позивачу пенсії згідно Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлявся шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Однак, рекомендоване поштове відправлення не вручено та повернуто суду по закінченні терміну зберігання, який становив понад один місяць. Судом оприлюднено ухвалу про призначення апеляційної скарги до розгляду в порядку письмового провадження на веб порталі судової влади України, однак позивач не виявив зацікавленості у підготовці відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з положень п.3 Порядку №283, яким передбачено, що до стажу державної служби включається також стаж наукової роботи, набутий в державних установах, організаціях, закладах на посадах, визначених переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №257, незалежно від наявності перерв у роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 257 затверджено перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" до яких віднесено посади: керівника (ректора, президента, начальника тощо); заступника керівника (першого проректора, проректора, першого віце-президента, віце-президента) з науково-педагогічної, наукової роботи; декана; завідуючого кафедрою; професора; доцента; директора бібліотеки; наукового працівника бібліотеки; старшого викладача, викладача, асистента, керівника (завідуючого, начальника, директора), заступника керівника (завідуючого, начальника, директора) наукового підрозділу (інституту, частини, відділу, лабораторії, сектору, бюро, групи); головного наукового співробітника; провідного наукового співробітника; старшого наукового співробітника; наукового співробітника; молодшого наукового співробітника, ученого секретаря.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9), з 10.09.2020 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.26).

Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1982 позивач працював, зокрема, з 26.10.2005 по 18.09.2006 на посаді доцента кафедри менеджменту освіти та з 19.09.2006 по 17.05.2008 на посаді доцента, завідувача кафедри менеджменту освіти у Тернопільському обласному комунальному інституті післядипломної педагогічної освіти (а.с.10-18).

13.09.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про переведення з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по віку як державному службовцю згідно з Законом України "Про державну службу".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 20.09.2022 №43 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки станом на 01.05.2016 він не займав посади державної служби та не має 20 років стажу на відповідних посадах державної служби. Відповідно до наданих до заяви документів стаж державної служби ОСОБА_1 становить 19 років 2 місяці 23 дні (а.с.22).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 26.09.2022 №1900-0214-9/27417 позивачу повідомлено про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с.21).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Отож, спірним періодом ж є стаж державної служби позивача, а саме зарахування до такого періоди його роботи: з 26.10.2005 по 18.09.2006 на посаді доцента кафедри менеджменту освіти та з 19.09.2006 по 17.05.2008 на посаді доцента, завідувача кафедри менеджменту освіти у Тернопільському обласному комунальному інституті післядипломної педагогічної освіти.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Предметом спору є оцінка правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у переведенні його на пенсію державного службовця в контексті наявності у нього стажу роботи на державній службі та стажу, що може бути прирівняний до стажу державного службовця, необхідного для призначення пенсії державного службовця.

Відповідно до статті 90 Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон України №889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .

Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отож, із приведених норм слідує, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється відповідачами, позивач має передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (далі по тексту постанови іменовано Порядок №229).

Згідно п.6 Порядку №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Приписами п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII установлено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Позаяк спірним періодом ж є стаж державної служби позивача з 26.10.2005 по 18.09.2006 на посаді доцента кафедри менеджменту освіти та з 19.09.2006 по 17.05.2008 на посаді доцента, завідувача кафедри менеджменту освіти у Тернопільському обласному комунальному інституті післядипломної педагогічної освіти, то для визначення права позивача на зарахування вказаних періодів роботи до стажу державної служби необхідно ураховувати Порядок обчислення стажу державної служби у редакції, яка була чинна на дату перебування позивача на обумовлених посадах.

У період 2005-2008 років Порядок обчислення стажу державної служби визначався Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 257 затверджено перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" до яких серед іншого віднесено посади: керівника (ректора, президента, начальника тощо); заступника керівника (першого проректора, проректора, першого віце-президента, віце-президента) з науково-педагогічної, наукової роботи; декана; завідуючого кафедрою; професора; доцента; директора бібліотеки; наукового працівника бібліотеки; старшого викладача, викладача, асистента, керівника (завідуючого, начальника, директора), заступника керівника (завідуючого, начальника, директора) наукового підрозділу (інституту, частини, відділу, лабораторії, сектору, бюро, групи); головного наукового співробітника; провідного наукового співробітника; старшого наукового співробітника; наукового співробітника; молодшого наукового співробітника, ученого секретаря.

За наведених обставин справи та обумовлених вище положень законодавства суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що періоди роботи позивача , з 26.10.2005 по 18.09.2006 на посаді доцента кафедри менеджменту освіти та з 19.09.2006 по 17.05.2008 на посаді доцента, завідувача кафедри менеджменту освіти у Тернопільському обласному комунальному інституті післядипломної педагогічної освіти підлягають зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що з урахуванням положень ст. 139 КАС України відсутні підстави для перерозподілу та присудження судових витрат.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі № 500/4222/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос