Справа № 120/4513/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2023 р. Справа № 120/4513/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Підставою для звернення до суду з цим позовом стала незгода позивача із постановою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 69375044 від 30.03.2023 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Позивач вважає таку постанову протиправною, оскільки за змістом п. 9 частини першої ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повертається виконавчий документ у разі, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Разом з тим, як зазначає позивач, у спірній постанові лише описуються обставини часткового виконання судового рішення, повідомлені державному виконавцю боржником, що, на думку першого, виключає можливість вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження"; не зазначено нічого про заходи, які повинні вживатися державним виконавцем для виконання судового рішення.

Позивач переконана, що спірна постанова фактично не містить жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документа стягувану, не зважаючи на те, що така винесена саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Вважає доводи відповідача відносно того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Позивач вважає також, що зазначення державним виконавцем про можливість стягувачу повторно пред`явити виконавчий документ до виконання не є підставою для підтвердження правомірності постанови від 30.03.2023 ВП № 69375044, оскільки це буде суперечити принципу обов`язковості судових рішень, закріпленому як у національному законодавстві, так і у міжнародному, згоду на яке надано у встановленому законом порядку.

Ухвалою від 24.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено останню до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, витребувано у відповідача та зобов`язано надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №69375044. Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та встановлено третій особі для подання письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог.

27.04.2023, у встановлений судом строк, адресу суду надійшли пояснення органу пенсійного фонду, в яких вказано, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2022 у справі №120/15161/21-а проведено розрахунок розміру пенсії стягувача, який станом на 01.12.2019 склав 11834,32 грн, та донараховано стягувачу кошти в сумі 207417,72 грн за період з 01.12.2019 по 31.03.2022. Починаючи з березня 2022 року стягувач отримує пенсію в новому розмірі. Донараховані кошти в сумі 207417,72 грн за період з 01.12.2019 по 31.03.2022 включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України. Вказана заборгованість, як зазначає третя особа, буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ) встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Вважає, що Головним управлінням вжито всіх можливих заходів у відповідності до чинного законодавства щодо виконання судового рішення на користь стягувача. Відтак, третя особа просила відмовити в задоволенні позову.

01.05.2023, у встановлений судом строк, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні вимог позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зіслався, зокрема на те, що боржником було повідомлено, що рішення суду виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження, що сума заборгованості буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державною бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону України від 09.04.1992 №2262 XІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідач зазначив, що наразі відсутні підстави стверджувати, що рішення суду не виконано взагалі. Фактично, залишилась невиконаною лише частина цього рішення, щодо якого існував окремий порядок його виконання. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету. На переконання відповідача, дані обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення в інший спосіб.

Також твердження позивача, що за наслідками прийняття постанови від 30.03.2023 у ВП №69375044 рішення суду залишилось не виконаним відповідач вважає є хибним, оскільки рішення суду у даних правовідносинах (а саме здійснення виплати перерахованої пенсії органами Пенсійного фонду) буде виконано в частині здійснення виплати після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України і винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану не слугує підставою для невиконання боржником рішення суду в частині виплати зазначеної заборгованості позивачеві та не перешкоджає виконанню рішення суду органом Пенсійного фонду в самостійному порядку після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України в незалежності від перебування виконавчого документа на виконанні в органах ДВС. Тому оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувану в даних правовідносинах, на думку відповідача, не є наслідком невиконання боржником рішення суду в частині виплати заборгованості, оскільки умовою витати такої заборгованості є саме виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не могло породити та не породило порушення прав позивача в частині виплати перерахованої заборгованості та даний спосіб захисту (а саме визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) не забезпечить відновлення порушеного права позивача в частині виплати перерахованої заборгованості.

До відзиву долучені витребувані судом належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №69375044.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч.4 ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі № 120/15161/21-а, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" №2579 від 28.09.2021, з урахуванням при її обчисленні вимог статей 43, 63 Закону № 2262-ХІІ та положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з урахуванням раніше виплачених сум пенсії з 01.12.2019.

14.03.2023 Вінницький окружний адміністративний суд на виконання вказаного рішення суду видав виконавчий лист № 120/15161/21-а.

В подальшому вказаний виконавчий лист ОСОБА_1 пред`явила до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Заводнюк І.М. від 11.07.2022 ВП № 69375044 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/15161/21-а від 14.03.2022 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" №2579 від 28.09.2021, з урахуванням при її обчисленні вимог статей 43, 63 Закону № 2262-ХІІ та положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з урахуванням раніше виплачених сум пенсії з 01.12.2019.

Як видно із матеріалів справи, в ході проведення виконавчих дій листом від 20.07.2022 № 0200-0902-5/48833 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило виконавця, що боржником до відкриття виконавчого провадження виконано рішення суду шляхом проведення розрахунку пенсії та донараховано кошти в сумі 207417,72 грн за період з 01.12.2019 по 31.03.2022, що підтверджується розрахунком на доплату. Вказало також, що сума заборгованості буде виплачена після виділення фінансування з Державного бюджету України.

З огляду на вказані обставини, боржник просив закінчити виконавче провадження згідно із пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

30.03.2023 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельник Т.П. прийнято постанову у виконавчому провадженні № 69375044 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

У мотивувальній частині цієї постанови вказано, що в ході провадження виконавчих дій Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом повідомлено про перерахунок пенсії. Однак, виплата перерахованих коштів, відповідно до зазначеного повідомлення, буде проведена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України) шляхом обліку вказаної заборгованості в Реєстрі судових рішень виконання здійснюється за окремою бюджетною програмою. Зазначено, що умови і порядок виконання рішень немайнового характеру визначено розділом VIII Закон України "Про виконавче провадження", зокрема ст. ст. 63 та 75 передбачено спосіб порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

З посиланням на судову практику Верховного Суду України у справах №21-1044a15, №21-5099a15, № 21-2630a15, № 21-5118a15, № 804/5081/13-a, №757/29541/14-1 зазначено, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплат грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактично відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи ні отримання бюджетних коштів. Отже, дані обставини, на переконання державного виконавця, унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає на даний час можливість повного виконання відповідного рішення.

Також у постанові вказано, що згідно зі ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права з цим адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі також Закон №1404-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В розумінні статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1403-VIII).

Відповідно до положень статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом .

Отже, законодавством не передбачено повноважень державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання судового рішення у спосіб, інакший, аніж визначений безпосередньо самим виконавчим документом.

Згідно із вимогами статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону № 1404-VIII.

Так, згідно з частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Також суд зазначає, що вчинення дій визначених ст. 63 Закону № 1404-VIII, як то, накладення штрафу та направлення повідомлення до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку Закону України "Про виконавче провадження" не є єдиними та останніми діями після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після яких державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо притягнення боржника до відповідальності (накладення штрафу), а також повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №619/562/18.

Надаючи оцінку підставам прийняття спірної постанови, суд виходить з того, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що повертається виконавчий документ у разі, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення

Разом з тим, як видно зі змісту спірної постанови, у ній лише описуються обставини часткового виконання судового рішення, повідомлені листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області як боржником державному виконавцю боржником, що, на думку останнього, виключає можливість вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження".

До того ж, вказана постанова фактично не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу, не зважаючи на те, що така винесена саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII. Зазначена норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування. Проте постанови відповідача не містить обґрунтування існування однієї з них або декількох.

Зокрема, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2023 № 69375044 не вказано, яким Законом, що встановлює заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, керувався державний виконавець.

При цьому суд вказує, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання судових рішень, є Закон України "Про виконавче провадження". А посилання відповідача в оскаржуваній на постанові на статтю 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій чи прирівняній до неї службі, а не спосіб примусового виконання судового рішення.

Також покликання відповідача на відсутність правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконанням судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, є помилковими, оскільки такі не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. За наслідками прийняття оскарженої постанови державного виконавця рішення суду залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 287/1/17-а, від 22.08.2019 у справі № 1140/3479/18.

Фактично в матеріалах виконавчого провадження № 69375044, крім листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 20.07.2022 № 0200-0902-5/48833 є відсутніми будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для виплати позивачу заборгованості, нарахованої за рішенням суду, тому постанова держаного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою, а її висновки не свідчать про відсутність підстав для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, спірна постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також що проведення інших виконавчих дій стосовно боржника виключає можливість виконання відповідного рішення, не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови 30.03.2023 № 69375044 про повернення виконавчого документа стягувачу діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством. А відтак вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Окремо суд звертає увагу та те, що боржник - орган пенсійного фонду вказував на необхідність саме закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, суд зауважує, що, як видно із матеріалів справи, перерахунок пенсії з 01.12.2019 та з 01.03.2022 боржником здійснено та донараховано стягувачу кошти і проведено поточні виплати, тобто судове рішення виконано в частині здійснення перерахунку та проведення виплати поточної пенсії.

Проте, приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не надано належної оцінки вказаним доводам.

Отже, спірна постанова від 30.03.2023 № 69375044 про повернення виконавчого документа стягувачу, на переконання суду, є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання виконати у повному обсязі судове рішення Вінницького окружного адміністративного суду за виконавчим листом № 120/15161/21-а, то вона до задоволення не підлягає, оскільки вказаним рішенням судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача. Відтак, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язане виконати судове рішення у повному обсязі, а не відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Дії ж щодо примусового виконання рішення суду державний виконавець повинен вчиняти в силу Закону України "Про виконавче провадження", а тому така вимога не потребує окремої вказівки у судовому рішенні виконувати закон, який відповідач й так має обов`язок виконувати.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

При зверненні до суду з цією позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн. Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) підлягає судовий збір в сумі 536,80 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 69375044 від 30.03.2023 про повернення виконавчого документа стягувачу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович