Справа № 120/3624/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 р. Справа № 120/3624/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2023 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Гончара О.І., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправними та скасування рішення відповідача 1 від 10.03.2023 № 52 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ", яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;

- зобов`язання відповідача 2 призначити позивачу пенсію за віком з 05.03.2023, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 05.03.1987 по 25.02.1998 в колгоспі ім. Кірова смт. Дашів Іллінецького району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 02.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 58 від 10.03.2023 позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у позивача страхового стажу 20 років. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи згідно протоколу опитування свідків від 02.03.2023 з 05.03.1987 по 08.12.1992, оскільки відсутній документ щодо інформації про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів в колгоспі.

Листом від 15.03.2023 №0200-0306-8/24737 відділ обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивача повідомлено про прийняте рішення.

Позивач з рішенням пенсійного органу не погоджується, вважає його неправомірним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 10.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статей 160, 161 КАС України. Судом встановлено, що згідно з доданою до позовної заяви квитанції, при зверненні до адміністративного суду позивач не доплатив судовий збір у розмірі 0,60 грн. Відтак позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

19.04.2023 поштою до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про доплату судового збору у вищезазначеному розмірі.

Таким чином, позивач усунув недоліки позовної заяви, на які було звернуто увагу в ухвалі суду від 10.04.2023.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, у відповідача 2 вирішено витребувати матеріали пенсійної справи позивача.

16.05.2023, 25.05.2023 та 26.05.2023 до суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 2 зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи, які у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 досягли віку 63 років та набули страховий стаж від 20 до 30 років.

Відповідач 2 зазначає, що 02.03.2023 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

За результатами розгляду документів, що були додані до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі з 05.03.1987 по 08.12.1992 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки за вказаний період відсутня інформація про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів. Відтак до страхового стажу позивача зараховано лише період з 09.12.1992 по 25.02.1998 (з урахуванням показів свідків) після реорганізації колгоспу.

Враховуючи викладене відповідач 2 вважає, що оскаржуване рішення відповідача 1 є правомірним та обґрунтованим.

Крім того, на виконання вимог суду відповідач 2 надав копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи видно, що копію ухвали суду від 01.05.2023 Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві доставлено до електронного кабінету 01.05.2023 о 14:04, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, як у встановлений судом строк, який завершився 16.05.2022, так і станом на дату ухвалення рішення зазначений відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

Тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 02.03.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 10.03.2023 за № 52 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що згідно наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, довідки про стаж, трудова книжка, військовий квиток) загальний страховий стаж позивача складає 18 років 11 місяців 16 днів. Водночас до трудового стажу не враховано періоди роботи позивача згідно протоколу опитування свідків від 02.03.2023 з 05.03.1987 по 08.12.1992, оскільки відсутній документ щодо інформації про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів в колгоспі. Страховий стаж зараховано з дати реорганізації колгоспу, а саме з 09.12.1992 по 25.02.1998.

Листом від 15.03.2023 за № 0200-0306-8/24737 відділ обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з Європейською соціальною хартією (переглянута) від 03 травня 1996 року, що ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V та набрала чинності для України з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відтак з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV установлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

Водночас порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач 05.03.1987 зарахований в члени колгоспу ім. Кірова смт. Дашів та 25.02.1998 звільнений за власним бажанням. При цьому в трудовій книжці містяться записи про кількість встановлених та вироблених людиноднів з 1987 по 1998 роки.

При цьому в матеріалах справи міститься архівна довідка від 08.02.2023 за № 29/01-13, видана КУ "Трудовий архів" Дашівської селищної ради, зі змісту якої слідує, що документи про встановлений мінімум по колгоспу ім. Кірова с. Дашів Іллінецького району Вінницької області за 1987-1992 роки на зберігання в архів не надходили.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення громадянина конституційного права на соціальний захист.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду (серед іншого див. постанову від 21.02.2018 у справі № 687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, суд доходить висновку, що відповідач 1 необґрунтовано та безпідставно не врахував до загального страхового стажу позивача період його роботи в колгоспі з 05.03.1987 по 08.12.1992.

Відтак зазначений період підлягає врахуванню при обчисленні страхового стажу позивача в цілях призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене суд вважає, що рішення про відмову у призначення позивачу пенсії за віком прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено, а відповідачами не наведено інших законних підстав для відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, суд приходить до висновку про можливість задоволення також похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 призначи позивачу пенсію за віком з 05.03.2023 року, тобто з дати досягнення 63-річного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити повністю, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 10.03.2023 № 52 про відмову позивачу у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 05.03.1987 по 08.12.1992 та призначити пенсію за віком з 05.03.2023 відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому суд звертає увагу на помилковість доводів позивача в частині незарахування йому до страхового стажу всього періоду роботи в колгоспі з 05.03.1987 до 25.02.1998, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення видно, що позивачу не зараховано період з 05.03.1987 до 08.12.1992, тоді як період з 09.12.1992 до 25.02.1998 є безспірним та пенсійним органом зараховується до страхового стажу позивача в цілях вирішення питання про призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Втім, на думку суду, зазначена вище обставина не впливає на можливість задоволення позову в цілому, зважаючи на те, що ключовим у спорі між сторонами є наявність у позивача права на призначення пенсії за віком, яке суд визнає за позивачем за результатами вирішення цієї справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, оскільки позов задоволено, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівну).

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 10.03.2023 № 52 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 05.03.1987 до 08.12.1992 та призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.03.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті. Києві.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Гончар Олександр Іванович (адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053);

4) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 29.05.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович