Справа № 380/9870/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9870/23
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 травня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рівненської митниці, про визнання протиправними та скасування постанов -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчої провадження від 11.04.2023 року, винесену державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яремою Анастасією Михайлівною у виконавчому провадженні № 71511889;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 11.04.2023 року, винесену державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яремою Анастасією Михайлівною у виконавчому провадженні № 71511889.

Підставою позову зазначено протиправність оскаржуваних постанов з огляду на пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою від 15.05.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рівненську митницю (33028 м. Рівне вул. Соборна 104). Встановлено відповідачу 5-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали від 15.05.2023 та позовної заяви відповідачу надіслано засобами електронного зв`язку 16.05.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа. Станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

На адресу суду від третьої особи надійшло пояснення у справі (вх. № 37385 від 23.05.2023) у яких вказала, що 08.12.2021 Рівненським апеляційним судом винесено постанову, якою постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 28.04.2021 у справі № 569/2831/21 скасовано та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України. Зазначила, що 09.11.2022 постановою Рівненського міського суду Рівненської області задоволено заяву Рівненської митниці про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, по справі № 569/2831/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України. Не погодившись із зазначеною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Демченко В.О. оскаржив її в апеляційному порядку. 27.01.2023 Рівненським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 09.11.2022 повернуто особі, яка її подала. 13.02.2023 Рівненським міським судом Рівненської області листом №569/2831/21/2910/23 вих на адресу Рівненської митниці було направлено вищевказані постанови (постанова Рівненського міського суду від 09.11.2022 № 569/2831/21 та постанова Рівненського апеляційного суду від 27.01.2023). Стверджує, що у постанові Рівненського міського суду від 09.11.2022 у справі № 569/2831/21 зазначено, що постанова набрала законної сили 27.01.2023. Також повідомив, що 29.03.2023 листом за вих. №7.13-1/20/8.19-20/2014 та вих. № 7.13-1/20/8.19-20/2016 Рівненською митницею було скеровано вищевказані постанови до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині стягнення штрафу та конфіскації предмету правопорушення.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Яреми Анастасії Михайлівни від 11.04.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 71511889 з примусового виконання постанови № 569/2831/21, виданої 21.02.2022 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Рівненської митниці 207595,42 грн.

Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Яреми Анастасії Михайлівни від 11.04.2023 ВП № 71511889 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ( ОСОБА_1 ).

Позивач не погоджується із такими постановами відповідача, відтак звернувся до суду із цим позовом.

Враховуючи те, що виконавче провадження ВП № 71511889 відкрито з примусового виконання з примусового виконання постанови № 569/2831/21, виданої 21.02.2022 Рівненським міським судом, суд дійшов висновку про необхідність розгляду питання щодо закриття провадження.

При вирішенні такого питання суд керується таким.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою та другою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частинами третьою п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 у справі № 340/25/19 відповідно до якого визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Як вже було встановлено судом, на виконанні у Галицькому відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження: № 71511889 з примусового виконання постанови № 569/2831/21, виданої 21.02.2022 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Рівненської митниці 207595,42 грн. Вказані обставини не заперечуються позивачем.

Суд зазначає, що оскільки арешт на майно позивача був накладений у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого документа Рівненського міського суду, відтак цей спір належить до юрисдикції загального місцевого суду та повинен розглядатися судом, який видав виконавчий документ.

При цьому, в силу приписів статті 74 Закону України Про виконавче провадження питання правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 569/2831/21, виданої 21.02.2022 Рівненським міським судом також повинно розглядатися судом, який видав відповідний виконавчий документ.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У силу приписів ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України Про виконавче провадження, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалось вище, виконавчий документ, за якими було відкрито виконавче провадження ВП № 71511889 та накладено арешт на майно ОСОБА_1 , виданий Рівненським міським судом у цивільній справі.

З урахуванням наведеного, змісту і суті позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що даний позов належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вимоги статті 287 КАС України та статті 74 Закону України Про виконавче провадження, цей спір підлягає розгляду судом, який виніс постанову № 569/2831/21, тобто Рівненським міським судом за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Водночас згідно з вимогами ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачеві про віднесення цієї категорії справ до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у цій справі.

Згідно з ч. 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позивачу судового збору у сумі 2147,20 грн, сплаченого відповідно до квитанції № 6 від 01.05.2023 та № 13 від 03.05.2023.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 243, 248, 256, 287, 293, 294 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження в адміністративній справі № 380/9870/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79019 м. Львів пр. Чорновола 39; ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рівненської митниці (33028 м. Рівне вул. Соборна 104; ), про визнання протиправними та скасування постанов закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. Повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. Повернути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала про закриття провадження у справі може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дати складення повного тексту ухвали.

Суддя Р.П. Качур