Справа № 500/1462/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1462/23

25 травня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі, відповідач -2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 61 від 03.01.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за № 12310 від 28.12.2022 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до загального страхового стажу періодів навчання з 01.09.1977 по 27.07.1979; роботи з 29.05.1979 по 09.08.1987, з 12.07.1987 по 22.12.1988, з 01.05.1991 по 01.06.1997 згідно трудової книжки; догляду за дитиною до 3-х років з 09.02.1986 по 08.02.1989; ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.12.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області №61 від 03.01.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. На думку позивача, до загального страхового стажу підлягають зарахуванню періоди навчання з 01.09.1977 по 27.07.1979; роботи з 29.05.1979 по 09.08.1987, з 12.07.1987 по 22.12.1988, з 01.05.1991 по 01.06.1997 згідно трудової книжки; догляду за дитиною до 3-х років з 09.02.1986 по 08.02.1989; ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006, які, як вважає позивач, протиправно не зараховані відповідачами.

Ухвалою суду від 19.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Крім цього, даною ухвалою задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та звільнено позивача від сплати судового збору.

Представник відповідача - 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що розглянувши подані документи на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 страховий стаж склав 11 років 00 місяці 14 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає; вік позивача 60 років 06 місяців 14 днів. Зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.09.1979; догляд за дитиною до 3-х років (1986р.н.); періоди згідно довідок №77 від 08.06.2022р. та №356/10 від 26.07.2022р., оскільки в електронній пенсійній справі наявна копія свідоцтва про одруження.

Представник відповідача - 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що позовна вимога щодо зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006 не підлягає задоволенню, оскільки не було сплати страхових внесків. Крім цього, вказав, що до страхового стажу не зарахований, зокрема, весь період навчання згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.09.1979, догляд за дитиною до 3 років (1986 р.н.), періоди згідно довідок № 77 від 08.06.2022 та № 356/10 від 26.07.2022, оскільки в електронній пенсійній страві наявна копія свідоцтва про одруження. Просить врахувати, що з записів трудової книжки не просліджується зміна прізвища з одного на інше. Тому відсутні правові підстави для зарахування період навчання згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.09.1979, догляд за дитиною до 3 років (1986 р.н.), періоди згідно довідок № 77 від 08.06.2022 та № 356/10 від 26.07.2022.

Частиною п`ятою ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходило, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 29.04.2016 №6117-1027.

Так, на виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 за №339/35961, органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.

Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

28.12.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Після цього, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 03.01.2023 прийнято рішення за №61 про відмову у призначенні пенсії. З даного Рішення вбачається, що за доданими документами страховий стаж становить 11 років 0 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки, догляд за дитиною до 3-х років (1986 р.н.), періоди згідно довідок №77 від 08.06.2022 та № 356/10 від 26.07.2022 в зв`язку з наявністю в електронній пенсійній справі копії свідоцтва про одруження.

Як вбачається з оскаржуваного рішення та Розрахунку стажу («форма PC-право» ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та виплати пенсії) до загального страхового стажу не зараховано періоди: навчання з 01.09.1977 по 27.07.1979, роботи з 29.05.1979 по 09.08.1987, з 12.07.1987 по 22.12.1988, з 01.05.1991 по 01.06.1997 згідно трудової книжки, догляду за дитиною до 3-х років з 09.02.1986 по 08.02.1989, ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача - 2 та незарахуванням вказаних вище періодів роботи, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що довідка може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

На час первинного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди після 1993, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

У тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний (п. 3.1 Інструкції №58).

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Як слідує з матеріалів справи, у спірному випадку як підставу для відмови у зарахуванні періодів роботи, догляду за дитиною, а також навчання, відповідач - 2 зазначає наявність в електронній пенсійній справі свідоцтва про одруження.

У відзиві на позовну заяву відповідач - 2 мотивує таку підставу для відмови тим, що з записів трудової книжки не просліджується зміна прізвища з одного на інше.

До позовної заяви позивачем долучено свідоцтво про народження, Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05.08.2022, копію рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 11.03.2022 у справі № 605/74/22 про розірвання шлюбу; копію свідоцтва про одруження, яка завірена посадовою особою Підгаєцького районного суду Тернопільської області у зв`язку зі зберіганням оригіналу про одруження в матеріалах справи № 605/74/22, які, на думку суду у сукупності підтверджують зміну прізвища позивача з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " та на " ОСОБА_4 ".

Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що при зарахуванні до загального страхового стажу спірних періодів ключовим є наявність таких періодів в трудовій книжці, а в разі відсутності записів у трудовій книжці, - підтвердження належними доказами у контексті п.3 Порядку №637.

При цьому, суд зауважує, що зміна прізвища позивача прослідковується на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу на тому, що чинним законодавством, зокрема Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, не передбачено подання пенсіонером свідоцтва про одруження, натомість, суд вважає, що цей документ тільки підтверджує, що була зміна прізвища у позивача, та певні документи саме належать позивачу.

Щодо періоду навчання з 01.09.1977 по 27.07.1979, суд зазначає, що такий період підлягає до зарахування з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що законодавством передбачено перелік документів, якими можливо підтвердити час проходження навчання, при цьому, обов`язок подання документів про освіту, уточнюючих довідок про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки вимагається лише за умови відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Про період навчання позивача у період з 01.09.1977 по 27.07.1979 внесений запис у трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 , на підставі атестату №3961.

Крім цього, зазначений період навчання позивача підтверджується довідками за №77 від 08.06.2022, виданими Державним навчальним закладом "Вишнівецький професійний ліцей".

Щодо періодів роботи з 29.05.1979 по 09.08.1987, з 12.07.1987 по 22.12.1988, з 01.05.1991 по 01.06.1997 згідно трудової книжки, то такі періоди роботи підлягають до зарахування до загального страхового стажу позивача.

Як вже зазначалось вище, порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд зазначає, що періоди роботи позивача з 29.05.1979 по 09.08.1987, з 12.07.1987 по 22.12.1988, з 01.05.1991 по 01.06.1997, підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

Щодо зарахування до загального страхового стажу догляду за дитиною до 3-х років з 09.02.1986 по 08.02.1989, та такий період підлягає до зарахування до загального страхового стажу не 3 роки, а 1 рік 6 місяців, оскільки станом на день народження дитини - ОСОБА_5 9.02.1986 законодавчо надавалась відпустка по догляду за дитиною 1 рік 6 місяців ( ст.ст. 179, 181 Кодексу законів про працю УРСР в редакції станом на 09.02.1986).

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії було надано свідоцтво про народження її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для підтвердження часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми для можливості включення до стажу, що дає право на призначення пенсії 1 рік 6 місяців.

Поряд з цим, враховуючи те, що в цей період позивач згідно трудової книжки працювала з 29.05.1979 по 09.08.1987, то, суд вважає, що до загального страхового стажу підлягає зарахуванню період догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною з 09.02.1986 по 09.08.1987.

Щодо періодів ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006, то такі підлягають до зарахування до загального страхового стажу, з огляду на наступне.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З огляду на це, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Зі змісту довідки форми ОК-5, яка наявна у матеріалах справи, видно, що позивачем під час здійснення підприємницької діяльності за періоди з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006 сплачені страхові внески.

Отже, оскільки довідкою ОК-5 підтверджено сплату позивачем страхових внесків за періоди з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006, такі період підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача на підставі п. 3-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 березня 2020 у справі № 414/1864/16-а, від 26 березня 2021 у справі №414/1221/17. Крім того, як зазначає Верховний Суд, навіть відсутність документів щодо обраної особою системи оподаткування (загальної чи спрощеної) під час здійснення підприємницької діяльності, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, перевіряючи спірне у даній справі рішення на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №61 від 03.01.2023 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Поряд з цим, призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

У відповідності до частини другої ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини четвертої ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди: навчання з 01.09.1977 по 27.07.1979; роботи з 29.05.1979 по 09.08.1987, з 12.07.1987 по 22.12.1988, з 01.05.1991 по 01.06.1997 згідно трудової книжки; догляду за дитиною до півтора років 09.02.1986 по 09.08.1987, ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за № 12310 від 28.12.2022 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 61 від 03.01.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1977 по 27.07.1979; роботи з 29.05.1979 по 09.08.1987, з 12.07.1987 по 22.12.1988, з 01.05.1991 по 01.06.1997 згідно трудової книжки; догляду за дитиною до півтора років 09.02.1986 по 09.08.1987, ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 30.06.2005, з 01.09.2005 по 31.10.2005, з 01.12.2005 по 31.12.2006.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за №12310 від 28.12.2022 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 25 травня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 );

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр. Соборний, 158 Б, м. Запоріжжя, Запорізька область,69057 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.