Справа № 620/1556/22
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1556/22 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення, дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

21.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (відповідач 1) та Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, яке полягає у поверненні на доопрацювання її заяви з доданими документами про призначення їй та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 при виконанні обов`язків військової служби, яке оформлено протоколом № 192 від 16.12.2021;

- зобов`язати Міністерство оборони України в місячний строк з моменту отримання документів повторно розглянути її заяву з доданими документами та призначити і виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у зв`язку із загибеллю (смертю) сина;

- зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направити до Міністерства оборони України відповідний пакет документів у встановлений законом термін для розгляду та прийняття рішення в межах компетенції.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення оформлене протоколом № 192 від 16.12.2021 за наслідками засідання комісії Міністерства оборони України з розслідування питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсацій, є протиправним, оскільки відповідно до закону відповідач мав би прийняти рішення про призначення їй, як матері загиблого військового в результаті нещасного випадку пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги або відмовити у її призначенні, а посилання відповідача про необхідність отримання інформації з Національної поліції щодо кримінального провадження є необґрунтованим.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 р. у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством оборони доведено правомірність спірного рішення, оскільки воно прийнято в межах повноважень та у спосіб визначеними Постановою КМУ № 975 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Зокрема те, що позивачем подано всі необхідні документи, а вимога щодо інформації про кримінальне провадження є незрозумілою, оскільки це провадження триває з 2019 року і час його закінчення не відомо, хоча є судове рішення, яким встановлено, що причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця її сина пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Окремо позивачка наголосила, що положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (ч.8 статті 16-3 цього Закону) встановлює трирічний строк звернення до відповідача за отриманням цієї суми, і з огляду на те, що кримінальне провадження вже триває четвертий рік (апеляція подана січень 2023 рік), то таке рішення відповідача взагалі позбавить її права на отримання цієї виплати через пропуск строку.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, якими підтримали висновки суду першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого сержанту, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті вогнепального поранення в голову під час безпосередньої участі в антитерористичній операці, в зоні проведення антитерористичної операції в м. Константинівка Донецької області.

Вказана обставина підтверджена Довідкою Чернігівського зонального відділу служби правопорядку від 19.05.2020 та довідкою військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.32, 33).

27.03.2019 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області видано свідоцтво серія НОМЕР_2 про смерть ОСОБА_2 (а.с.29 т. 1).

Відповідно до витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №258 від 22.06.2020, поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1990 р.н. - «Вогнепальне поранення голови», яке призвело до смерті, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть від 26.03.2019, одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.44 т. 1).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 (справа № 620/12739/21) , яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до 12 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправними рішення, дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним рішення 12 Регіональної військово-лікарської комісії, яке полягає у відмові у перегляді витягу з протоколу засідання № 258 від 22.06.2020; зобов`язано 12 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути документи стосовно ОСОБА_2 про пов`язаність поранення, причин смерті з виконанням обов`язків військової служби. В решті позову відмовлено (а.с.13-23 т. 1).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2022, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі: визнано протиправними дії Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови їй у видачі їй, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», форма і порядок видачі якого встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби»; зобов`язано Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», форма і порядок видачі якого встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 (справа № 620/4526/21), яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо відмови у встановленні їй відповідного статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту, деяким категоріям осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740; зобов`язано управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року та видати позивачу Посвідчення члена сім`ї загиблого (а.с.4 т.1).

17.11.2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та надала відповідний пакет документів (а.с.24).

Відповідач, розглянувши заяву позивачки, прийняв рішення оформлене протоколом № 192 від 16.12.2021 року, в якому зазначив « ОСОБА_2 згідно висновку експертів Донецького бюро судово-медичної експертизи від 26.03.2019 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, в протоколі вказано, що «причину смерті не встановлено (самогубство чи ні), повернути документи на доопрацювання з метою витребування з органів Національної поліції України необхідних даних за результатами кримінального провадження. За інших вказаних причин, підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає» (а.с.49 т.1).

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон -№2011-XII).

Закон України № 2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 1 стаття 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції тут і далі на день смерті ОСОБА_2 ) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.1 ч. 2 цієї ж статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Стаття 16-1 Закону № 2011-ХІІ встановлює перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги:

1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

2. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Стаття 16-2 Закону № 2011-ХІІ визначає розмір одноразової грошової допомоги.

Частиною 1 стаття 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Так, частиною 6 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Частина 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлює, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 16-4 Закону № 2011-ХІІ визначає підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

1. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

На виконання положень Закону №2011-XII постановою КМУ України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок № 975).

Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно п. 2 Порядку № 975 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та указами Президента України.

Пунктом 3 Порядку № 975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);

свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

рішення районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Пунктом 12 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пункт 13 Порядку № 975 визначає, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Висновки суду.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, який має застосовуватися відповідачем 1, але при цьому враховуватися положення норми права Закону № 2011-ХІІ, зокрема щодо трирічного строку звернення осіб на отримання одноразової грошової допомоги з дня смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть (ч.8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ та п. 3 Порядку № 975).

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, згідно ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючі рішення про відмову у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення відповідача є правомірним, тобто відповідає усім вимогам ч.2 статті 2 КАС України.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується й зазначає наступне.

17.11.2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та надала відповідний пакет документів (а.с.24).

Зі змісту спірного рішення вбачається, що воно мотивовано двома доводами: знаходження ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння та нестача документа, що є має бути наслідком різних за висновками рішення чи відмова у призначенні виплати чи рішення про повернення на доопрацювання, як то передбачено чинним законодавством.

Так, відповідач у спірному рішенні, посилаючись на висновок експертів Донецького бюро судово-медичної експертизи від 26.03.2019, вказує, що загиблий був у стані алкогольного сп`яніння, що може бути самостійною підставою для відмови у виплаті, як то передбачено п. б ч.1 статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ.

Чи, інший довід, зазначений відповідачем у спірному рішенні, як необхідність отримання позивачкою з органів Національної поліції України даних за результатами кримінального провадження, яке було порушено за фактом смерті ОСОБА_2 .

Отже, спірне рішення відповідача є незрозумілим, тобто не розсудливим, а саме за яких обставин відповідач робить висновок, що «підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає» (а.с.49 т.1).

Крім того, колегія суддів звернула на іншу обставину та довід апелянта, а саме на те, що Порядком № 975 не передбачено процедуру прийняття заяви позивачки про призначення виплати від 17.11.2021 після до оформлення тієї ж датою для того, щоб не вважався пропущеним трирічний строк на звернення, встановлений ч.8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.

Отже, цей Порядок № 975 не у повній мірі визначає всі можливі випадки дій щодо порядку отримання виплати, тобто не у повній мірі має застосовуватися як той, що може захистити право позивачки на виплати гарантовані їй нормою права.

Внаслідок наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення не відповідає положенням ч.1 статті 2 КАС України, оскільки прийнято без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На підставі вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення відповідача має відповідати положенням ч.1 ст.2 КАС України, а саме чітко визначити: чи то відсутність підстав у призначенні виплати через самогубство, порушення кримінального провадження (оскільки відповідач знає, що провадження триває) чи відсутність необхідного документа для призначення виплати з чіткою вказівкою якого саме документа вимагає відповідач.

Порядком № 975 передбачено необхідність подачі «документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства».

Тому, аналізуючи вказаний пункт Порядку № 975 слід відповідачу вказати, який на його думку необхідний документ з переліченого для прийняття остаточного рішення у призначені виплати.

Крім того, рішення відповідача щодо призначення та виплати допомоги все ж має бути конкретизовано щодо строків прийняття заяви після усунення недоліків і доопрацювання (як що таке буде прийнято), чи будуть вони вираховуватися як не порушені.

З огляду на вищевикладені обставини з метою захисту прав позивачки необхідно утримуватися від штучного створення підстав для неотримання особами виплат через пропуск строків на звернення.

За таких обставин, доводи апелянта заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції скасуванню через неправильність встановлення обставин.

Проте, не всі заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з метою захисту прав позивача та обґрунтованості рішення у справі слід вийти за межі позовних вимог й задовольнити позовні вимоги наступним шляхом: визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, яке полягає у поверненні позивачу на доопрацювання її заяви з доданими документами про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 при виконанні обов`язків військової служби, яке оформлено протоколом № 192 від 16.12.2021; та зобов`язати Міністерство оборони України з урахуванням висновків суду у цій справі повторно розглянути її заяву з доданими документами та прийняти відповідне рішення з урахування висновків суду.

Щодо всіх інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, спірне рішення відповідача підлягає скасуванню через не доведеність суб`єктом владних повноважень його правомірності.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 р. - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення, дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним рішення, дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, яке полягає у поверненні на доопрацювання заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 при виконанні обов`язків військової служби, яке оформлено протоколом № 192 від 16.12.2021.

Зобов`язати Міністерство оборони України з урахуванням висновків суду у цій справі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами та прийняти відповідне рішення з урахування висновків суду.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель