Справа № 320/11685/22
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року № 320/11685/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.07.2021 №15909/0902,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, у якому просить суд (із урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог):

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.11.2022 №31 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах (Список №2) періоди роботи ОСОБА_1 з 18.06.1997 по 01.10.1997 в Київській дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці па посаді електрозварника 3 розряду, з 01.10.1997 по 01.01.1999 в Київській дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці на посаді електрозварника 4 розряду; з 01.01.1999 по 26.04.2005 в Київській дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці на посаді електрозварника 5 розряду, з 26.04.2005 по 01.12.2015 в Київському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні №1 ДТГО «Південно-Західна залізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 01.12.2015 по 01.07.2017 в Київському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 01.07.2017 по 19.07.2019 в виробничому підрозділі «Київське територіальне управління філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Українська залізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 19.07.2019 по 01.10.2021 у виробничому структурному підрозділі «Київське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 01.10.2021 по 30.05.2022 в виробничому підрозділі «Київська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» на посаді електрогазозварника 5 розряду дільниці водопостачання та водовідведення станції «Дарниця» та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з 30.05.2022 за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено про необгрунтованість рішення відповідача від 21.11.2022 №31, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, оскільки, як вказано позивачем, ним було досягнуто 55-річного віку та необхідного страхового стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення та є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2. Крім того, позивачем наголошено на тому, що професія електрогазозварювальника (газоелектрозварювальника) була передбачена у всіх Списках №2, що дає право позивачу на отримання вказаної пенсії. Разом з тим, позивачем наголошено на тому, що атестація робочих місць на підприємствах, де він працював, проводилась своєчасно. Крім того, неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку пільгової довідки особи не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

На переконання позивача, відмовляючи йому у призначенні та виплаті пенсії на пільгових умовах зі зниженням віку, відповідач позбавив останнього можливості реалізувати гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 залишено без руху позовну заяву. Позивачем у встановлені судом строки усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 відкрито провадження у справі №320/11685/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області (відповідач-1) до суду 09.03.2023 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважає позов ОСОБА_1 безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що стаж позивача, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, не визначено. За висновками відповідача-1, до стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи відповідно до уточнюючої довідки від 10.11.2022 №62, оскільки назва посади щодо характеру виконуваних робіт, яка зазначена в довідці, не відповідає назві посади, працівникам якої передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 Розділу XXXIII Постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461. Крім того, у наказах «Про затвердження результатів атестації робочих місць» від грудня 1994 №153, від 29.01.2001 №45, від 05.11.2009 №769 відсутні відомості про те, за яким списком підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. Також Наказом від 19.08.2005 №322 «Про встановлення працівникам дистанції доплат на роботах з важкими і шкідливими умовами праці», а наказу про затвердження результатів атестації не надано. Щодо запису у трудовій книжці з 18.06.1997 посада вказана «електрозварник», в той час як у довідці від 10.11.2022 №62 зазначена посада «електрогазозварник». Отже, на думку відповідача-1, рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу прийнято правомірно.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від ___________ залучено до участі в адміністративній справі №320/11685/22 співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Згідно частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої, другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Баришівським РВГУ МВС України в Київській області 14.11.1996.

Позивач 14.11.2022 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та відповідними документами, в якій просив призначити пенсію на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 21.11.2022 №31 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Зазначено, що пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років. Вік заявника 55 років 5 місяців. Страховий стаж особи 39 років 9 місяців 13 днів. Мотивуючи підстави для відмови у призначенні пенсії відповідач посилався на відсутність пільгового стажу по списку № 2. Зокрема, зазначено, що до стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи відповідно до уточнюючої довідки від 10.11.2022 №62, оскільки назва посади щодо характеру виконуваних робі, яка зазначена в довідці не відповідає назві посади, працівникам якої передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 Розділу XXXIII Постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461. Крім того, у наказах «Про затвердження результатів атестації робочих місць» від грудня 1994 №153, від 29.01.2001 №45, від 05.11.2009 №769 відсутні відомості про те, за яким списком підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. Також заявником надано наказ від 19.08.2005 №322 «Про встановлення працівникам дистанції доплат на роботах з важкими і шкідливими умовами праці», а наказу про затвердження результатів атестаації не надано. Згідно трудової книжки посада позивача з 18.06.1997 вказана «електрозварник», в той час як у довідці від 10.11.2022 №62 зазначена посада «електрогазозварник». Згідно наявних документів не прослідковується послідовність зміни назви підприємства. Тому рекомендовано надати довідку про зміну назви організації.

Не погоджуючись із рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Таким законом з 01.01.2004 є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, урегульовані положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058-ІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, оскільки і Закон №1058-ІV, і Закон №1788-ХІІ регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону №1058-ІV як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону № 1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058-ІV.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, далі - Закону №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ, визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зокрема за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-ХІІ.

Отже, після набуття чинності нормами Закону №1058-ІV правила призначення пенсій за списком № 2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ (набрав чинності 11.10.2017), яким текст Закону №1058-ІV був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом №2148-VІІІ у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-ІV, де вказувалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, у редакції Закону №2148-VІІІ, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VІІІ та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV у редакції Закону №2148-VІІІ.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до прийняття Закону №213-VІІІ та частина друга статті 114 Закону №1058-ІV у редакції Закону №2148-VІІІ.

Таким чином, вимоги вказаних законів містять розбіжність відносно позивача щодо загального страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, який складає 30 років за пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до прийняття Закону №213-VІІІ та 25 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV у редакції Закону №2148-VІІІ.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватись у порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Отже, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1/-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі відповідач-2), відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії у своєму рішенні від 21.11.2022 №031 зазначено, що пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років. Вік заявника 55 років 5 місяців. Страховий стаж особи 39 років 9 місяців 13 днів.

Мотивуючи підстави для відмови у призначенні пенсії відповідач посилався на відсутність пільгового стажу по списку №2.

Зокрема, зазначено, що до стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи відповідно до уточнюючої довідки від 10.11.2022 №62, оскільки назва посади щодо характеру виконуваних робі, яка зазначена в довідці не відповідає назві посади, працівникам якої передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 Розділу XXXIII Постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461. Крім того, у наказах «Про затвердження результатів атестації робочих місць» від грудня 1994 №153, від 29.01.2001 №45, від 05.11.2009 №769 відсутні відомості про те, за яким списком підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як свідчать наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме диплом № НОМЕР_3 від 20.07.1985, позивач у 1985 році закінчив Бориспільське СПТУ-3 Київської області по спеціальності «електрозварювальник ручного зварювання третього розряду».

Відповідно до записів трудової книжки від 01.09.1985 серії НОМЕР_4 позивач працював на таких посадах, зокрема:

з 25.07.1985 по 13.11.1985 працював електрозварником в радгоспі ім. Тімірязєва. Звільнений з займаної посади 13.11.1985 у зв`язку з призовом на військову службу, з якої звільнений 16.12.1987;

з 18.03.1988 по 04.06.1997 працював електрозварником 3 розряду на птахофабриці «Морозівська»;

з 18.06.1997 по теперішній час працює в AT «Українська залізниця», а саме:

18.06.1997 зарахований електрозварником 3 розряду в Київську дистанцію водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці;

01.10.1997 присвоєно 4 розряд електрогазозварника Київської дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці;

01.01.1999 присвоєно 5 розряд електрогазозварника Київської дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці;

26.04.2005 Київську дистанцію цивільних споруд і водопостачання перейменовано в Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1 ДТГО «Південно-Західна залізниця»;

01.12.2015 відокремлений підрозділ Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1 реорганізовано в Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»;

01.07.2017 виробничий підрозділ «Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії «Південно-Західна залізниця» перетворено у виробничий підрозділ «Київське територіальне управління філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Українська залізниця» та продовжено дію трудового договору з позивачем на посаду електрогазозварника 5 розряду дільниці водопостачання та водовідведення станції «Дарниця»; 19.07.2019 виробничий підрозділ «Київське територіальне управління філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Українська залізниця» перетворено у виробничий структурний підрозділ «Київське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» AT «Українська залізниця»;

01.10.2021 продовжено дію трудового договору з позивачем на посаду електрогазозварника 5 розряду дільниці водопостачання та водовідведення станції Дарниця виробничого підрозділу «Київська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» AT «Українська залізниця».

Таким чином страховий стаж позивача становить 39 років 9 місяців 13 днів.

Суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду справи судом досліджено копію трудової книжки позивача від 01.09.1985 серії НОМЕР_4 та встановлено, що вона містить записи щодо роботи позивача (прийняття на роботу, звільнення з роботи) з 25.07.1985 по 13.11.1985, з 18.03.1988 по 04.06.1997, з 18.06.1997 і по теперішній час на посадах електрозварника та електрогазозварника.

При цьому, суд зазначає, що згідно з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок № 442) та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Таким чином атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII (у спірних правовідносинах це пункт 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV) - за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, які враховані судом у спірних правовідносинах.

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Розділом XXXII Загальні професії списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, передбачались професії газозварювальник, електрозварювальник.

Розділом XXXIII Загальні професії списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, передбачались професії газозварювальник, електрозварювальник.

Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 №162 « Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII Загальні професії передбачені професії електрозварники та газозварники.

З урахуванням наведеного, професія електрозварника (електрогазозварника) передбачена у всіх списках № 2.

Суд зазначає, що відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС № 17/2-54 від 16.01.1985, професія зварювальника не визначена, як окрема професія, а є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах.

Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави стверджувати, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 607/1266/17.

Суд констатує, що надання уточнюючих довідок, що визначають право на пенсію на пільгових умовах потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.07.2018 у справі № 235/1112/17.

Крім того, судом досліджено надані позивачем копії документів, які подавались до територіального пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:

- копія Диплому від 20.07.1985 №375069;

- копія трудової книжки від 01.09.1985 серії НОМЕР_4 ;

- копія Наказу «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» від 10.12.1994 №153;

- копія Наказу «Про затвердження результатів атестації робочих місць» від 29.01.2001 №29;

- копія Наказу «Про встановлення працівникам дистанції доплат на роботах з важикими і шкідливими умовами праці» від 19.08.2005 №322;

- копія Наказу «Про затвердження результатів атестації робочих місць» від 05.11.2009 №БМЕУ-1-769;

- копія Наказу «Про затвердження результатів атестації робочих місць» від 30.09.2014 №БМЕУ-1-2/368;

- копія Наказу «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 03.09.2018 №1-1042;

- копія Наказу «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці для призначення працівникам управління пільг та компенсацій за роботу в несприятливих умовах праці» від 29.11.2019 №1-1417;

- копія довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній від 10.11.2022 №62.

Зазначені документи, а також записи трудової книжки від 01.09.1985 серії НОМЕР_4 у повній мірі підтверджують повідомлені позивачем обставини та не спростовують доводів відповідача про наявність підстав для не зарахування періодів роботи з 18.06.1997 по 01.10.1997, з 01.10.1997 по 01.01.1999, з 01.01.1999 по 26.04.2005, з 26.04.2005 по 01.12.2015, з 01.12.2015 по 01.07.2017, з 01.07.2017 по 19.07.2019, з 19.07.2019 по 01.10.2021, 01.10.2021 по 30.05.2022 до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо посилань пенсійного органу про надання додаткових документів щодо зміни назви організації, в якій працює позивач, суд зауважує, що у даному випадку надання відповідних довідок та наказів не є обов`язковим, оскільки інформація, яка вказана у трудовій книжці є достатньою для встановлення приналежності виконуваних позивачем у відповідний період робіт до робіт за Списком № 2.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.11.2022 №31 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на підставі пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку із скасування спірного рішення, відповідно до змісту якого відповідачем не враховано спірні періоди роботи позивача, що безпосередньо відображені у його трудовій книжці, недоліків при заповненні якої судом не виявлено, а відповідачем не доведено, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж роботи з 18.06.1997 по 01.10.1997, з 01.10.1997 по 01.01.1999, з 01.01.1999 по 26.04.2005, з 26.04.2005 по 01.12.2015, з 01.12.2015 по 01.07.2017, з 01.07.2017 по 19.07.2019, з 19.07.2019 по 01.10.2021, 01.10.2021 по 30.05.2022 до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятись від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком, суд вважає, що у цьому випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.11.2022 (день звернення із заявою про призначення пенсії), а не з 30.05.2022, як вважає позивач.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України доходить висновку про наявність в діях відповідача порушень вимог чинного законодавства під час прийняття рішення щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку.

Як установлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності його рішення.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не були спростовані відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

У підсумку, з урахування зазначеного у сукупності, суд доходить висновку про протиправність рішення відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, а відтак вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням дати, з якої варто призначити пенсію.

Згідно із частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. згідно з квитанцією від 25.11.2022 №25.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 868,35 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки саме останнім було прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.11.2022 №31 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах (Список №2) періоди роботи ОСОБА_1 з 18.06.1997 по 01.10.1997 в Київській дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці па посаді електрозварника 3 розряду, з 01.10.1997 по 01.01.1999 в Київській дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці на посаді електрозварника 4 розряду; з 01.01.1999 по 26.04.2005 в Київській дистанції водопостачання і сантехпристроїв Південно-Західної ордену Леніна залізниці на посаді електрозварника 5 розряду, з 26.04.2005 по 01.12.2015 в Київському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні №1 ДТГО «Південно-Західна залізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 01.12.2015 по 01.07.2017 в Київському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 01.07.2017 по 19.07.2019 в виробничому підрозділі «Київське територіальне управління філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Українська залізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 19.07.2019 по 01.10.2021 у виробничому структурному підрозділі «Київське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» на посаді електрозварника 5 розряду, з 01.10.2021 по 30.05.2022 в виробничому підрозділі «Київська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» на посаді електрогазозварника 5 розряду дільниці водопостачання та водовідведення станції «Дарниця».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.11.2022.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 868,35 грн. (вісімсот шістдесят вісім гривень тридцять п`ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, 10).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (ідентифікаційний код: 13322403, місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.