Справа № 280/6745/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2023 року м. Дніпросправа № 280/6745/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2023 року (головуючий суддя Садовий І.В.)

в адміністративній справі №280/6745/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 29.11.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 3 повних календарних років військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 3 повних календарних років військової служби.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про не придатність до військової служби з виключенням з військового обліку. Зауважено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 вислуга років позивача на момент звільнення в календарному обчисленні складає 05 років 06 місяців 28 днів, проте одноразова допомога при звільненні у розмірі 50 % грошового забезпечення відповідачем виплачена за 2 календарні роки замість 5 календарних років. Разом з тим наголошено, що відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повні календарні роки служби замість наявних у позивача 5 повних календарних років військової служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що при обчисленні позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, відповідач мав розраховувати її в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років військової служби. Наголосив, що умова щодо наявності у позивача вислуги 10 календарних років і більше, не може бути застосована у даному випадку, оскільки позивача звільнено з військової служби саме за станом здоров`я.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що оскільки позивач не має вислуги 10 календарних років то відповідно він не набув права на таку допомогу. Водночас зауважено, що іншого періоду в тому числі пільгового чи загального для врахування при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні чинним законодавством не встановлено.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 17.03.2022 по 04.11.2022 проходив військову службу у Військовій частини НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.05.2017 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.13 зворотній бік).

Згідно з даними витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297, капітана ОСОБА_1 командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 12.10.2022 №316 з військової служби у відставку за підпунктом Б пункту 3 частини 6 статті 26 (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про не придатність до військової служби з виключенням з військового обліку) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 04.11.2022 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Зазначеним наказом зокрема встановлено, що станом на 04.11.2022 календарна вислуга років позивача становить 05 років 06 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні не має, загальна вислуга: 05 років 06 місяців 28 днів (а.с. 6 з/с).

Разом з тим, на підставі вказаного вище наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 позивачу зокрема виплачено одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 календарні роки служби у розмірі 20 308,30грн., що підтверджується грошовим атестатом виданим на ім`я позивача (а.с.5).

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 календарні роки служби замість наявних 5 календарних років служби.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами статей 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Також, частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в силу абзацу 1 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів ( або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

За змістом абзацу 4 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз.2 ч.4 ст.9 ЗУ №2011-ХІІ).

Так, порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (Порядок №260).

Пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Матеріалами справи підтверджується, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2022 №297 позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я (а.с.6 з/с).

Звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я підтверджується також копією військового квитка серії НОМЕР_4 виданого на ім`я ОСОБА_1 , у якому окрім іншого містяться записи:

- « 11. Звільнений у запас (у віставку) наказом командира військової частини НОМЕР_3 №316 від 12 жовтня 2022 р. за ст.26, ч.5, пп. «Б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до в/служби з виключенням з військового обліку» (а.с.8)»;

- « 19. Відмітка про виключення з військового обліку 23 листопада 2022р. виключений з обліку за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до в/служби з виключенням з військового обліку» (а.с.9).

Аналіз зазначених обставин дає підстави для висновку, що позивач має право на отримання, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, як військовослужбовець який звільняється зі служби за станом здоров`я.

Водночас, з наданої до матеріалів справи копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 вбачається, що станом на 04.11.2022 календарна вислуга років позивача становить 05 років 06 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні не має, загальна вислуга: 05 років 06 місяців 28 днів (а.с.6 з/с).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що наявність у позивача календарної вислуги років у розмірі 05 років 06 місяців 28 днів підтверджується також довідкою-розрахунком від 10.01.2023 №10/109 наданою відповідачем (а.с.34).

Відтак при обчисленні позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, відповідач мав розраховувати її в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років військової служби.

Однак відповідно до грошового атестату, виданого на ім`я позивача та копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби ОСОБА_1 було розраховано у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 календарні роки служби у розмірі 20 308,30грн., що зважаючи на наведені вище обставини є протиправним та необґрунтованим.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву про обов`язкову умову щодо наявності вислуги 10 календарних років і більше, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства (норми права зазначені вище).

Так, умова щодо наявності у позивача вислуги 10 календарних років і більше, не може бути застосована у даному випадку, оскільки позивача звільнено з військової служби саме за станом здоров`я.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції для ефективного захисту прав і свобод позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 2 повні календарні роки служби замість наявних у позивача 5 повних календарних років військової служби.

Як наслідок колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 5 повних календарних років військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

В силу ч. 5 ст. 328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 16.05.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова