Справа № 120/1210/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2023 р. Справа № 120/1210/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення №1-02-02 від 08.08.2022.

Ухвалою від 23.02.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що базою оподаткування відповідним податком є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Згідно підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності. Зазначив, що підпунктом 266.7.1-1п.266.7 ст. 266 ПК України визначено, що за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку). В даному ж випадку, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу належить житловий будинок, який розташованих за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1009,8 м2.

З огляду на вище викладене, вважає, що ГУ ДПС у Вінницькій області обґрунтовано винесено податкове повідомлення-рішення №1-02-02 від 08.08.2022.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням Бершадської міської ради від 22.12.2011 року №98 оформлено право приватної власності за ОСОБА_1 щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 в цілому, а саме: житловий будинок з вбудованим магазином, загальною площею 1009,8 кв. м., житловою площею 87,5 кв. м., торговою площею 462,2 кв. м.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2012 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1009,8 кв. м., з вбудованим магазином торговою площею 462,2 кв. м., житловою площею 87,5 кв. м.

Встановлено, що 19.04.2019 ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №0-0202, яким ОСОБА_1 згідно з п. п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п. п. 266.7 п.266.7 ст.266 визначено суму зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік у розмірі 32518,97 грн.

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі №120/3491/19-а визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 19.04.2019 №0-0202.

Разом із тим, 19.05.2020 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №0-0202, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, у розмірі 33427,79 грн.

Крім того, 17.03.2021 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №0-0202, яким нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, у розмірі 34538,57 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2022 по справі №120/18404/21-а, визнати протиправними та скасовано податкові-повідомлення рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №0-0202 від 19.05.2020 та №0-0202 від 17.03.2021.

Разом із тим, 08.08.2022 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №1-0202, яким позивачу знову нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в розмірі 37117,60 грн.

Не погоджуючись із відповідним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно п. п. "а" 14.1.129.1 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) до будівель, що віднесені до житлового фонду входять житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Відповідно до пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; х) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Отже, Податковим кодексом України чітко розмежовано об`єкти, що за своїми технічними характеристиками підпадають під визначення об`єктів житлової нерухомості, а також об`єкти нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 та пунктом 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п. п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Положенням п. п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК).

При цьому, положеннями п. п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Підпунктом 266.7.1-1п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено, що за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

В даному ж випадку, відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, сума податку у розмірі 37117,60 грн. розрахована відповідачем виходячи із загальної площі житлового будинку 1009,80 кв.м.

Разом із тим, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2012, позивачу належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1009,8 кв. м., з вбудованим магазином, торговою площею 462,2 кв. м. При цьому, дійсно, загальна площа будинку становить 1009,8 кв. м., втім житлова площа становить лише 87,5 кв. м.

Тобто, об`єкт оподаткування, в даному випадку, складається з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Варто зазначити, що належне позивачу на праві приватної власності приміщення житлового фонду (житлового будинку) має площу 87,5 кв.м., тоді як згідно норм ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Із наведеного слідує, що податковий орган безпідставно включив до бази оподаткування загальну площу належного позивачу житлового будинку, адже житлова площа цього будинку є меншою за граничні розміри, визначені вказаними вище нормами ПК України.

Варто зазначити, що відповідні обставини уже неодноразово були предметом дослідження Вінницького окружного адміністративного суду в межах розгляду справ №120/3491/19-а та 120/18404/21-а, за наслідком розгляду яких, суди дійшли аналогічного висновку про безпідставність включення до бази оподаткування загальної площі належного позивачу житлового будинку.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду, ухваленні за наслідком розгляду справ №120/3491/19-а та 120/18404/21-а, набрали законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги усі наведені вище обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову та, як наслідок, наявність підстав для його задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Згідно ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №1-02-02 від 08.08.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення складено 24.05.2023.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна