Справа № 260/1033/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/1033/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Полянич В.І.

та осіб, які беруть участь у справі:

представник позивача: Гаврилець М.Б.,

представник відповідача 1: Зотов Д.М.,

представник відповідача 2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 , Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, якою просить:

1) зобов`язати Хустський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки визнати ОСОБА_1 таким, що підлягає звільненню у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років);

2) зобов`язати Міністерство оборони України військову частина НОМЕР_2 визнати ОСОБА_1 таким, що підлягає звільненню у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.08.2022 року позивач звернувся до Міністерства оборони України військової частини НОМЕР_2 з рапортом, у якому просив достроково звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до ч.4 п.2 пп. Г ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років). Такий рапорт було передано Хустському РТЦК та СП для розгляду. Хустським РТЦК та СП позивача усно повідомлено, що рапорт розглянуто та відмовлено у достроковому звільненні позивача у запас за сімейними обставинами. Зазначив, що оскільки, позивач являється єдиною особою, яка самостійно виховує неповнолітню дочку ОСОБА_2 , що в свою чергу є підставою для визнання його таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а тому на його думку дії відповідача щодо усної відмови у достроковому звільненні позивача у запас за сімейними обставинами відповідно ч. 4 п. 2 пп. Г. ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують неповнолітню дитини віком до 18 років) є незаконними та такими, що порушують права та інтереси позивача, а також права та інтереси неповнолітньої дитини.

03 березня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду (головуюча суддя Скраль Т.В.) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30 березня 2023 року Хустським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що на момент призову на військову службу жодних заяв (чи документів) про підстави для відстрочки, скарг на стан здоров`я, чи інших заперечень стосовно проходження військової служби від позивача не надходило. Зазначає, що позивач не має законних підстав для виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , так як у неповнолітньої доньки позивача є матір, яка зобов`язана доглядати дитину на час проходження ним військової служби. Крім того, звертає увагу суду, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, тому будь-які питання, що стосуються порядку проходження ним військової служби, його переведення в іншу військову частину або звільнення з військової служби відносяться до виключної компетенції командира військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду (головуюча суддя - Скраль Т.В.) від 04 квітня 2023 року заяву головуючої судді Скраль Т.В. про самовідвід було задоволено, а справу передано для вирішення питання щодо розгляду справи іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 справу було розподілено судді Луцовичу М.М.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року головуючим суддею Луцович М.М. прийнято до провадження адміністративну справу №260/1033/23.

26 квітня 2023 року від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач 1 заперечує щодо позову у повному обсязі з тих підстав, що наявність рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком не доводить, що матір не виконує свого материнського обов`язку, а заява про відмову від виховання дитини є нікчемною у силу закону. Також зазначає, що процедура звільнення військовослужбовця у період дії правового режиму воєнного стану не передбачає участь територіального центру комплектування та соціальної підтримки, окрім як у випадку проходження строкової служби. Оскільки позивач є мобілізованим військовослужбовцем у період дії воєнного стану, а не військовослужбовцем строкової служби, військова частина НОМЕР_2 не зобов`язана залучати ІНФОРМАЦІЯ_1 до розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби. З огляду на вказане просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача спростовував доводи відповідачів та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення такого.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 24.02.2022 призвано Хустським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України згідно Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 та «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 №69/2022.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.02.2022 №3 призваного по мобілізації старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , який прибув з Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, призначено на посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти, з 26.02.2022 останнього зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважається таким, що з 26.02.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.126).

08.08.2022 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 з рапортом (а.с.20-22), в якому просив достроково звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років).

Вказаний рапорт отримано відповідачем 1, що підтверджується відміткою про вхідну кореспонденцію (штамп на рапорті про отримання від 08.08.2022 року).

17 січня 2023 року позивач повторно звернувся до військової частини НОМЕР_2 з рапортом (а.с.23-26), в якому просив достроково звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років).

У судовому засіданні судом встановлено, що вказані рапорти розглянуто відповідачем 1 та в усному порядку відмовлено позивачеві у достроковому звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Закон України «Про військову службу і військовий обов`язок» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон №2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним вихованням дитину (дітей) віком до 18 років.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абз. 12 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 251 Положення в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Згідно пункту 260 Положення під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України .

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , подавши рапорти про звільнення з військової служби, надав:

1) рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 27.06.2022 року (цивільна справа №309/1998/22) відповідно до якого шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано, неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на самостійному утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 27.07.2022 року;

2) довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , №5092 від 26.07.2022 року, відповідно до якої до складу сім`ї позивача входять: ОСОБА_4 -син, ОСОБА_5 -син, ОСОБА_2 -дочка;

3) акт обстеження житлово-побутових умов від 26.07.2022 року, яким встановлено, що позивач, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . та фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 . Разом із позивачем за вказаною фактичною адресою проживає його неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 3 пояснень сусідів встановлено, що позивач проживаючи за адресою АДРЕСА_3 , разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , постійно доглядає за дитиною, матеріально забезпечує, займається її вихованням, сприяє розширенню її кругозору і світогляду, здійснює всі необхідні можливості для оздоровлення та належного відпочинку дитини;

4) довідку від 15.09.2022 року №124, якою встановлено що з 01.09.2022 року ОСОБА_4 - син позивача, почав навчання на денній формі Львівського інституту ПрАТ «ВНЗ «МАУП» за спеціальністю «Менеджмент»;

5) довідку №120 від 12.10.2022 року, якою підтверджено, що ОСОБА_5 - син позивача, є студентом ІІ курсу медичного факультету Львівського національного медичного університету ім. Д. Галицького (денна, контрактна форма навчання);

6) висновок від 15.06.2022 року №717, яким рекомендовано колишній дружині позивача - ОСОБА_3 соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, оскільки вона має діагноз гіпертонічну хворобу ІІ ступеню;

7) заяву №8773, якою колишня дружина повідомила позивача письмово, що відмовляється брати участь у вихованні та утриманні малолітньої дочки, у зв`язку з її виїздом за кордон на постійне місце проживання з новою сім`єю;

8) свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області - 08.11.2013 року, яким підтверджено смерть батька позивача ОСОБА_6 ;

9) свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 виданого Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області - 28.11.2018 року, яким підтверджено смерть матері позивача ОСОБА_7 .

Згідно заяви ОСОБА_3 від 14.09.2022 така відмовляється брати участь у вихованні та утриманні дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання з новою сім`єю, така заява є нотаріально засвідченою та свідчить про небажання матері брати участь у вихованні дитини.

Разом з цим відповідачі у своїх відзивах посилаються на те, що мати неповнолітньої доньки ОСОБА_3 не позбавлена батьківських прав, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, виховання дитини, а також зобов`язана доглядати за дитиною на час проходження військової служби позивачем, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги такі твердження, з огляду на те, що підставою звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами є саме самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років. При цьому законом не передбачено необхідність позбавлення батьких прав одного з батьків.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27.06.2022 року у справі №309/1998/22, яке набрало законної сили 27.07.2022, ухвалено неповнолітню доньку ОСОБА_2 залишити на самостійному утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на встановлені вище у судовому порядку обставини суд не здійснює їх повторне дослідження та аналіз, натомість приймає до уваги як такі.

Суд звертає увагу, що правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

З огляду на розірвання шлюбу, відмову матері брати участь у вихованні та утриманні дитини, рішення суду від 27.06.2022 року у справі №309/1998/22, те, що дитина потребує постійного догляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, тому будь-які питання, що стосуються порядку проходження ним військової служби, його переведення в іншу військову частину або звільнення з військової служби відносяться до виключної компетенції командира військової частини НОМЕР_2 .

А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_2 визнати ОСОБА_1 таким, що підлягає звільненню у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, вимога позивача зобов`язати військову частина НОМЕР_2 визнати ОСОБА_1 таким, що підлягає звільненню у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років, підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 , Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 визнати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що підлягає звільненню у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років).

3. У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 22.05.2023 року.