Справа № 420/5429/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5429/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місце знаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження:65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 березня 2023 року через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місце знаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження:65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83), в якій позивач просить:

- Визнати неправомірним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову в призначенні пенсії № 74 від 02.02.2023 року;

- Визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Одеській області по неврахуванню до трудового стажу періоду: з 18.08.1989 по 11.09.1989 року, з 11.03.1997 по 08.12.2008 роки;

- Зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до трудового стажу спірний період з 18.08.1989 по 11.09.1989 року, з 11.03.1997 по 08.12.2008 роки;

- Зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з дати звернення, а саме 25.01.2023 року.

Також, у позовній заяві позивач просить стягнути судові витрати, що складаються із суми судового збору та витрат на правничу допомогу на суму 8040,00 грн.

Ухвалою від 21 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через особистий кабінет на порталі пенсійного фонду, подав 25.01.2023 заяву до пенсійного фонду, щодо призначення пенсії за віком та надав усі необхідні документи, а саме:

- паспорт громадянина України із відомостями про місце проживання;

- документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків;

- документи про трудовий стаж у вигляді трудової книжки, довідки ТОВ «Барс» про нарахування заробітної плати за 2002-2008 роки, довідки № 144 від 24.10.2000 про доходи фізичної особи за 2000 рік;

- витяг з Єдиного державного реєстру про реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 74 від 02.02.2023 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, з яким позивач не згоден, оскільки відповідно до трудової книжки має стаж більше 34 років.

Вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території російської федерації, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , а саме: НОМЕР_3 коли позивач працював у кооперативі «Південний» монтажником; 11.03.1997-08.12.2008 коли позивач працював на посадах згідно записів трудової книжки на підприємствах: ТОВ «Барс-Південь», ТОВ «Барс-Волга», ТОВ «Барс-Північ», ТОВ «Барс», посилаючись на те, що запис про звільнення не завірено печаткою, а з 01.01.2023 російська федерація припинила учать в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 й наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи в росії починаючи з 01.01.1992 року.

На думку позивача та його представника, вказане рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Так, у листі 2100-0304-8/3953 від 18.02.2023 ГУ ПФУ в Херсонській області, посилаючись на рішення № 74 від 02.02.2023 ГУ ПФУ в Одеській області, зазначив, що за записами трудової книжки до страхового стажу не зараховано період роботи в кооперативі «Південний» з 18.08.1989 по 11.09.1989, оскільки в записі трудової книжки відсутні дати розпоряджень про прийняття на роботу та звільнення, підпис відповідальної особи та печатки організації при звільненні з роботи, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162.

Проте, відповідно до п. 8.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252, контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців».

Відповідно до п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Крім того, у листі 2100-0304-8/3953 від 18.02.2023 ГУ ПФУ в Херсонській області, посилаючись на рішення № 74 від 02.02.2023 ГУ ПФУ в Одеській області, зазначило, що згідно із записами трудової книжки, з 07.05.1997 по 26.05.1999, з 26.05.1999 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 02.04.2002, з 03.04.2002 по 08.12.2008 позивач працював на підприємствах, які розташовані на території російської федерації. Пунктом 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка набула чинності з 13.03.1992 (далі - Угода), визначено, що для встановлення права на призначення пенсії враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу можливо зарахувати періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

З цього приводу представник позивача зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 , позивач має стаж більше 34 років.

Порядок звернення особи за призначенням (перерахунком) пенсії врегульований ст. 44 Закону № 1058-IV та Порядком подання та оформлення документів для перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого на виконання зазначеного Закону постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Представник позивача зазначає, що позивачем до заяви про призначення пенсії було надано увесь перелік документів необхідних для її призначення.

Також, представник позивача зазначає, що надання уточнюючих довідок на підтвердження запису в трудовій книжці вчиняється у випадку відсутності трудової книжки, та коли у ній відсутні необхідні записи, або записи є неправильними чи неточними.

Так, до поданих позивачем документів у ГУ ПФУ в Одеській області зауважень не було. В трудовій книжці НОМЕР_2 всі записи присутні. При цьому, як вони зроблені, які в них є недоліки, ГУ ПФУ в Одеській області не зазначило, їх перевірку не проводило, від позивача додаткових документів не вимагало. Спору, що до внесених відомостей в трудовій книжці НОМЕР_2 немає.

Стосовно не зарахування до стажу роботи в період з 18.08.1989-11.09.1989, коли позивач працював у кооперативі «Південний» монтажником, та з 11.03.1997-08.12.2008 коли позивач працював на посадах згідно записів трудової книжки на підприємствах: ТОВ «Барс-Південь», ТОВ «Барс-Волга», ТОВ «Барс-Північ», ТОВ «Барс», представник позивача зазначає, що неможливість відповідачів перевірити стаж позивача з території російської федерації, у зв`язку із зупиненням дії та виходу з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, не може обмежувати Конституційне право та встановлювати підстави для відмови у призначенні, поновленні пенсії позивача з підстав, ніж передбачені Законом № 1058-IV.

У встановлений судом строк від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області (вхід. № ЕП/11288/23) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у повному обсязі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Так, на підставі заяви та наданих документів Головним управлінням 02.02.2023 року винесено рішення № 74 про відмову у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 18.08.1989 по 11.09.1989 згідно трудовій книжки НОМЕР_4 від 28.07.1980, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою.

- з 11.03.1997 по 08.12.2008 згідно трудовій книжки НОМЕР_4 від 28.07.1980, та з травня 2002 року по грудень 2008 року згідно довідки про заробітну плату (дата номер довідки відсутні) виданої ООО БАРС (російською мовою), оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи в росії починаючи з 01.01.1992 року.

Щодо неврахування періоду роботи з 18.08.1989 по 11.09.1989 рік, представник відповідача зазначив, що запис у трудовій книжці позивача не завірений а ні печаткою підприємства, а ні печаткою відділу кадрів, що порушує вимоги до ведення трудових книжок згідно Інструкції № 162 та унеможливлює зарахування до страхового стажу вказаного періоду. А також, не надано уточнюючої довідки.

Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації, представник відповідача зазначив, що для зарахування особі закордонного стажу для призначення пенсії в Україні необхідно дотримуватись двох умов: легальне працевлаштування за кордоном та належна сплата страхових внесків в іншій державі згідно з її законодавством.

Між Україною та російською федерацією було укладено Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав щодо пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу можливо зарахувати лише періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991 року.

Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу періоди роботи на території росії починаючи з 01.01.1992 року.

А тому, на думку представника відповідача, рішення про відмову у призначенні пенсії є законним та було прийнято в спосіб передбачений законодавством та наданими повноваженнями.

Також, 05.04.2023 року (вхід. № ЕП/11534/23) від відповідача ГУ ПФУ в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до умов якого представник відповідача також заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити в повному обсязі з огляду на те, що відповідно до принципу екстериторіальності розгляду заяв, рішення від 02.02.2023 за №74 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1058 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Підстава відмови у призначенні пенсії - відсутність у Позивача необхідного страхового стажу - 30 років. За матеріалами справи страховий стаж Позивача становить - 27 років 07 місяців 07 днів.

Згідно із статтею 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до трудового стажу спірний період з 18.08.1989 по 11.09.1989, з 11.03.1997 по 08.12.2008 та призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з дати звернення, а саме з 25.01.2023 у Головного управління відсутні.

Через канцелярію суду 10.04.2023 року (вхід. № ЕС/3184/23) від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої представник заперечує проти доводів відповідачів та наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечень на відповідь на відзив до суду не надходило.

На виконання ухвали суду 29.03.2023 року (вхід. № 9654/23) від ГУ ПФУ в Одеській області надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_5 .

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 позивач працював на таких посадах:

- запис № 1 - 21.07.1980 Прийнятий на посаду кресляра-конструктора;

- запис № 2 - 06.04.1981 Звільнено на підставі Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» п. 3 ст. 36 у зв`язку з відходом у ОСОБА_2 ;

- запис № 3 - 12.04.1981 Призваний на дійсну військову службу;

- запис № 4 - 21.04.1983 Звільнений у запас ЗС СРСР;

- запис № 7 - 01.10.1983 Служив в органах внутрішніх справ;

- запис № 8 - 17.05.1985 Звільнений з органів внутрішніх справ, стаж один рік сім місяців 16 днів;

- запис № 9 - 13.06.1985 Виробниче об`єднання Херсонський комбайновий завод ім. Г. І. Петровського. Прийнятий учнем електрозварювальника на напівавтоматах в УПІ;

- запис № 10 - 06.09.1985 Переведений електрозварником на напівавтоматах першого розряду у зварювально-складальний цех № 2;

- запис № 11 - 24.10.1986 Присвоєно другий розряд електрозварювальника на напівавтоматах у ЗСЦ-2;

- запис № 12 - 01.01.1988 Із запровадженням нових умов оплати праці встановлено другий розряд електрозварювальника на напівавтоматичних машинах у ЗСЦ-2;

- запис № 13 - 16.11.1988 Переведений у механічний цех № 4 електрозварником на напівавтоматичних машинах другого розряду;

- запис № 14 - 17.08.1989 Звільнено із заводу за ст. 40 п. 4 КЗпП УРСР за прогули;

- запис № 15 - 18.08.1989 Зарахований до кооперативу «Південний» монтажником;

- запис № 16 - 11.09.1989 Виключено з кооперативу у зв`язку зі звільненням з переведення до НВО «Стимул»;

- запис № 17 - 11.09.1989 Самоокупне науково-виробниче об`єднання «Стимул». Зарахований монтажником 4 розряду;

- запис № 18 - 01.12.1989 Звільнено за переведення до НВО «Супутник»;

- запис № 19 - 01.12.1989 НВО «Супутник». Прийнято за переведенням в НВО «Супутник» монтажником металоконструкцій 5 розряду;

- запис № 22 - 01.12.1989 Переведений електрозварником по 4 розряду; запис № 23 30.12.1993 Звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України;

- запис № 24 - 10.01.1994 Мале підприємство «Таситрон» Прийнятий електрозварником 4 розряду;

- запис № 25 01.06.1995 Звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України;

- запис № 26 - 29.11.1995 АТ «Херсонські комбайни». Прийнятий завод електрогазозварником четвертого розряду ливарного ціна;

- запис № 27 - 11.03.1997 Звільнено згідно зі ст. 36 п. 5 КЗпП України по переводу до ХЧЛЗ;

- запис № 28 - 11.03.1997 ДП «Херсонський чавуноливарний завод» ВАТ «Херсонські комбайни». Прийнято до Херсонського чавуноливарного заводу електрогазозварником 4 розряду;

- запис № 29 - 11.03.1997 Звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України

- запис № 30 - 07.05.1997 ТОВ «Барс-Південь». Прийнятий за контрактом малярем висотником;

- запис № 31 - 26.05.1999 Звільнений з посади в порядку переведення в ТОВ «Барс-Волга»;

- запис № 32 - 26.05.1999 ТОВ «Барс-Волга». Прийнятий за переведенням бригадиром бригади малярів висотників;

- запис № 33 - 30.04.2001 Звільнено за власним бажанням ст. 31 КЗпП РФ;

- запис № 34 - 01.05.2001 ТОВ «Барс-Північ». Прийнятий по переведенню до дільниці № 1 бригадиром;

- запис № 35 - 02.04.2002 Звільнений по переведенню за власним бажанням ст. 77 п. 5 КЗпП РФ;

- запис № 36 - 03.04.2002 ТОВ «Барс». Прийнятий за переведенням до виробничої дільниці бригадиром;

- запис № 37 - 28.06.2002 Присвоєно 4 розряд піскоструминника і 4 розряд маляра;

- запис № 38 - 31.05.2005 Присвоєно 5 розряд маляра та 5 розряд піскоструминника;

- запис № 39 - 01.04.2007 Переведений змінним майстром;

- запис № 40 - 08.12.2008 Звільнено за власним бажанням п. 3 ст. 77 ТК РФ;

- запис № 41 - 01.07.2009 ТОВ «УкрМістАнтикор». Прийнятий на посаду начальника дільниці;

- запис № 42 - 30.11.2016 Звільнений з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України

Судом встановлено, та матеріалами пенсійної справи підтверджено, що 25.01.2023 року (за місяць до 60-річчя) позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив призначити йому пенсію за віком.

Так, за принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням ПФУ в Одеській області та 02.02.2023 року прийнято рішення № 74 про відмову у призначенні пенсії.

Із зазначеного рішення вбачається, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить: 60 років.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 30 років.

Вік заявника 59 років 11 місяців.

Страховий стаж особи становить 27 років 07 місяців 07 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи:

з 18.08.1989 по 11.09.1989 згідно трудовій книжки НОМЕР_4 від 28.07.1980, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою.

з 11.03.1997 по 08.12.2008 згідно трудовій книжки НОМЕР_4 від 28.07.1980, та з травня 2002 року по грудень 2008 року згідно довідки про заробітну плату (дата номер довідки відсутні) виданої ООО БАРС (російською мовою), оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи в росії починаючи з 01.01.1992 року.

У разі відсутності починаючи з 1січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років.

У разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частиною першою та другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу: з 1січня 2028 року по 31 грудня 2028 року від 15 до 25 років.

Дата з якої особа матиме право на пенсію з 19.02.2026 року.

На думку позивача та його представника оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно із положеннями статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Положеннями частин 1, 2 та 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону України № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом України № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з п.3 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

- Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи:

- з 18.08.1989 по 11.09.1989 згідно трудовій книжки НОМЕР_4 від 28.07.1980, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою.

- з 11.03.1997 по 08.12.2008 згідно трудовій книжки НОМЕР_4 від 28.07.1980, та з травня 2002 року по грудень 2008 року згідно довідки про заробітну плату (дата номер довідки відсутні) виданої ООО БАРС (російською мовою), оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи в росії починаючи з 01.01.1992 року.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн»" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

29.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 1 грудня 2022 року № 2783-IX, відповідно до якого Україна зупинила у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

А також, Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Частиною 1 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди, стосовно цього учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Однак, частиною 2 ст. 13 Угоди зазначено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тобто, аналізуючи наведені норми законодавства, вбачається, що навіть у випадку виходу держави-учасниці із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян такої держави не втрачають своєї сили.

Так, повертаючись до обставин цієї справи, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 11.03.1997 по 08.12.2008 згідно трудовій книжки НОМЕР_4 від 28.07.1980, та з травня 2002 року по грудень 2008 року згідно довідки про заробітну плату (дата номер довідки відсутні) виданої ООО БАРС (російською мовою).

Суд звертає увагу, що відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року № 72/14-612-108210, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчинена 13 березня 1992 р. в м. Москва, припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Тобто, на час звернення позивача до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення є діючою, оскільки припинить свою дію лише в червні 2023 року.

А тому, на думку суду, Головним управлінням ПФУ в Одеській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 11.03.1997 по 08.12.2008 та з травня 2002 року по грудень 2008 року.

Стосовно не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоди роботи з 18.08.1989 по 11.09.1989 року, суд зазначає, що відповідно до п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Деркомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (мовою оригіналу) «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Згідно з п. 2.3. вказаної Інструкції, (мовою оригіналу), «Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения)».

Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.

У свою чергу суд зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд погоджується із твердженням представника позивача, що саме на роботодавця покладено обов`язок належного заповнення даних у трудовій книжці працівника.

А тому, відсутність відбитку печатки у записі № 16 « 11.09.1989 Виключено з кооперативу у зв`язку зі звільненням з переведення до НВО «Стимул» не може бути підставою для не зарахування такого періоду до страхового стажу і відмовою у призначенні пенсії.

Враховуючи вище викладені та встановлені обставини, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не взято до уваги період роботи позивача з 18.08.1989 по 11.09.1989 року у Кооперативі «Південний» - монтажником.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем ГУПФУ в Одеській області безпідставно, не ґрунтуючись на приписах законодавства, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 74 від 02.02.2023 року, тому позовні вимоги - визнати неправомірним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову в призначенні пенсії № 74 від 02.02.2023 року, є правомірними та належать задоволенню.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність не зарахування періодів роботи позивача з 18.08.1989 по 11.09.1989 року, з 11.03.1997 по 08.12.2008 та з травня 2002 року по грудень 2008 року до страхового стажу позивача, суд вважає, що є правомірними позовні вимоги представника позивача - визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Одеській області по неврахуванню до трудового стажу періоду: з 18.08.1989 по 11.09.1989 року, з 11.03.1997 по 08.12.2008 роки, які теж належать задоволенню.

Стосовно позовних вимог, пред`явлених до ГУ ПФУ в Херсонській області, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», внесені зміні до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від25 листопада 2005 року № 22-1, зокрема, п.4.2 Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу та п. 4.10. передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачем наданих позивачем документів на підтвердження свого страхового стажу та судом не встановлено необхідності у наданні позивачем додаткових доказів для підтвердження свого страхового стажу, суд доходить висновку, що позовні вимоги - зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до трудового стажу спірний період з 18.08.1989 по 11.09.1989 року, з 11.03.1997 по 08.12.2008 роки, є правомірними та належать задоволенню

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 25.01.2023 року, тобто на дату звернення позивачу було 59 років 11 місяців, а отже ним дотримані вимоги п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV і він має право на призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 19 лютого 2023 року.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги - зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з дати звернення, а саме 25.01.2023 року є частково обґрунтованими, та належать задоволенню в частині зобов`язання Головне управління призначити та виплатити пенсію за віком з 19.02.2023 року.

В частині зобов`язання Головне управління ПФУ призначити та виплатити пенсію за віком з моменту звернення, а саме з 25.01.2023 року, слід відмовити, оскільки станом на 25.01.2023 року у позивача ще не виникло право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень має бути, зокрема, обґрунтованим, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), пропорційним, тобто прийнятим з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно з приписів ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оцінюючи спірні дії та рішення відповідача, суд дійшов висновку, що вони не відповідають ознакам, передбаченим у ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема, вони вчиненні не у спосіб, передбачені законом та є необґрунтованими, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки задоволено позов частково, то сплачений судовий збір належить стягненню з відповідача, до якого пред`явлені основні позовні вимоги, на користь позивача пропорційно до частини задоволених позовних вимог в розмірі 1073,60 грн за основну позовну вимогу, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

Стосовно клопотання представника позивача про стягнення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в сумі 8040,00 грн, суд зазначає таке.

Порядок розподілу судових витрат регулюється ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі вп.ливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.03.2023 року між Адвокатським об`єднанням «МІМІР» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого виконавець надає замовнику правову допомогу, а саме: представництво інтересів замовника і правоохоронних, виконавчих, судових органах влади, в якості захисника прав та охоронюваних інтересів замовника, по факту оскарження рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії № 74 від 02.02.2023 року. (п.2.1 Договору)

Так, відповідно до Акту приймання виконаних робіт по договору надання правової допомоги від 17.03.2023 року: виконавець надав замовнику правову допомогу на суму 8040,00 грн по договору в розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати, яка встановлена відповідно до чинного законодавства, на час сплати.

На підтвердження факту оплату за надані послуги представником позивача надано квитанцію про оплату від 09.03.2023 року на суму 8040,00 грн.

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Однак, суд звертає увагу, що надання таких послуг має бути необхідним.

З урахуванням того, що представником позивача не надано детального опису наданих послуг, суд зазначає, що неможливо розрахувати обсяг наданих робіт відповідно до витраченого часу адвокатом, а тому на думку суду, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги до 2000 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані позивачем докази, що підтверджують здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової (правничої) допомоги, розрахунок наданих послуг та категорію даної справи, кількість складених представником позивача процесуальних документів, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичні витрати, які належать стягненню з відповідача складають 2000,00 грн, а тому заява представника позивача належить задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 205,246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Херсонській області (, місце знаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження:65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження:65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83) № 74 від 02.02.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження:65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83) по неврахуванню до трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) періоду: з 18.08.1989 по 11.09.1989 року, з 11.03.1997 по 08.12.2008 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місце знаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) при призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) зарахувати до трудового стажу спірний період: з 18.08.1989 по 11.09.1989 рік, з 11.03.1997 по 08.12.2008 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місце знаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком з урахуванням записів у трудовій книжки НОМЕР_2 з 19.02.2023.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження:65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко