Справа № 420/4494/20
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 травня 2023 року

м. Київ

справа №420/4494/20

адміністративне провадження №Зв/990/39/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді - доповідача - Данилевич Н.А.

суддів:Шевцової Н.В., Мацедонської В.Е.

за участю:

секретаря судового засідання - Зайчишиної Т.В.

представника відповідачів - Омельченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20

за позовом ОСОБА_1

до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів в регіональних прокуратурах Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів в регіональних прокуратурах Офісу Генерального прокурора ( далі - Друга кадрова комісія), в якому, з урахуванням уточнень позову, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії №223 від 09 квітня 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Одеської області №795к від 29 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури, рівнозначній посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Одеської області (за її згодою), та органах прокуратури з 30 квітня 2020 року;

- стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Одеської області 795к від 29 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Поновлено позивача на посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури, рівнозначній посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Одеської області (за її згодою), та органах прокуратури з 30 квітня 2020 року.

Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 299 052,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року змінено, викладено абзац 3 резолютивної частини цього рішення у наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Одеської області з 30 квітня 2020 року».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2022 року касаційні скарги Одеської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено.

Касаційну скаргу адвоката Вальчука Ігоря Олександровича - представника ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог у справі №420/4494/20 скасовано.

В цій частині прийнято нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд виходив з того, що за результатами складання іспиту позивачем набрано 44 бали, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, а тому рішення кадрової комісії від 09.04.2020 № 223 про неуспішне проходження ним атестації, є законним.

Юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII ( далі - Закон №1697-VII) , є наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, а не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів.

Відтак, за наявності відповідного рішення кадрової комісії від 09.04.2020 № 223, відповідачем обґрунтовано звільнено позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VII з підстав, передбачених пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX ( далі - Закон № 113-IX).

Як наслідок, наказ прокурора Одеської області від 29.04.2020 №795к про звільнення позивача із займаної посади прокурора та з органів прокуратури виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ІІ. ПРОВАДЖЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

05 квітня 2023 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , заявник) надійшла заява про перегляд постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20 за виключними обставинами, в якій заявник просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Одеської області №795к від 29 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади;

- визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії №223 від 09 квітня 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури, рівнозначній посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Одеської області (за її згодою), та органах прокуратури з 30 квітня 2020 року;

- стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення рішення суду.

Вказана заява мотивована тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 (справа №3-5/2022(9/22)) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX ( далі - Закон № 113-IX).

На думку заявника, прийняття Конституційним Судом України вказаного Рішення у справі №3-5/2022(9/22) щодо неконституційності п.6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, який унормовує відносини з попередження прокурорів про можливе майбутнє звільнення з посади, та який було застосовано судом касаційної інстанції при прийнятті постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20 про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , є підставою для скасування даного судового рішення за виключними обставинами.

Як наслідок, наявні підстави для перегляду постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20 на підставі п.1 ч.5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства ( далі - КАС України).

10 квітня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20.

24 квітня 2023 року ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку та призначену вказану заяву ОСОБА_1 до розгляду.

Надаючи правову оцінку заяві ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20, Суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

За приписами п.1 ч.5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 ст. 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За приписами ч.1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Заявник визначає підставою для перегляду ухваленого у цій справі судового рішення наявність виключної обставини, передбаченої п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, а саме, встановлену Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , заявник просить переглянути постанову Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20, у зв`язку тим, що рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023 визнано неконституційним п. 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону №113-IX.

Суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20, яку заявник просить переглянути, у зв`язку з виключними обставинами, скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 в частині задоволених позовних вимог у справі №420/4494/20. В цій частині прийнято нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Тобто, постанова Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернулася ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 21.12.2022 у справі №140/2217/19 та від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

Також Суд зауважує, що згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Як наслідок, Суд зазначає, що Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023, яким п. 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону №113-IX, визнано неконституційним, втрачає чинність з дня його ухвалення Конституційним Судом.

Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, насамперед, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №600/1450/20-а.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За ч. 1 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20, необхідно відмовити.

Керуючись статтями 361, 368, 369 КАС України Суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20 за виключними обставинами.

Постанову Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №420/4494/20 залишити в силі.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.Е. Мацедонська

Н.В. Шевцова