Справа № 297/2060/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 297/2060/22 пров. № А/857/944/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року (прийняте у м. Берегово суддею Ільтьо І. І.; дата складення рішення у повному обсязі не вказана) в адміністративній справі № 297/2060/22 за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив визнати протиправною і скасувати постанову першого заступника начальника Київської митниці в справі про порушення митних правил № 0877/10000/22 від 16.06.2022, а провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13.03.2018 він дійсно ввіз на митну територію України транспортний засіб (далі - ТЗ) марки «Mercedes-Benz Vaneo» номер кузова НОМЕР_1 . 17.03.2018 ним була подана заява начальнику митного посту «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС, у якій він повідомив, що вказаний ТЗ не може бути вивезений за межі митної території України у строк, передбачений статтею 95 Митного кодексу України (далі - МК України), з огляду на поломку ТЗ, що є обставиною непереборної сили, у зв`язку з чим ТЗ знаходиться на СТО в м. Ужгороді. У зв`язку з недостатністю у нього коштів на ремонт вказаного ТЗ він знаходився на вказаному СТО.

Також зазначає, що ним не здійснювалась передача вказаного ТЗ у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий ТЗ на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту. Про факт підписання договору купівлі-продажу, на підставі якого право власності на цей ТЗ перейшло до ОСОБА_2 він вперше дізнався від представників Київської митниці, про що вони зазначили у протоколі про порушення митних правил. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 469 МК України, позаяк договір купівлі-продажу ТЗ було укладено без його участі, фактично правопорушення було вчинено в момент відчуження спірного автомобіля власником для ОСОБА_2 і відповідно передачі власником вказаного автомобіля новому власнику. Також законодавством не передбачено, що митне оформлення ТЗ має бути здійснено виключно особами, які ввезли ТЗ на митну територію України.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з огляду на невідповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи та порушення основоположних принципів адміністративного права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Також, з покликанням на приписи Цивільного кодексу України, вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, надані відповідачем, які б підтверджували передачу позивачем ТЗ марки «Mercedes-Benz Vaneo» номер кузова НОМЕР_1 будь-якій третій особі. При цьому судом не з`ясовано причину протиправних дій відповідача, а саме - допуск вказаного ТЗ на територію митного терміналу з подальшим його розмитненням без присутності особи, яка ввозила цей ТЗ на митну територію України. Судом не було прийнято до уваги той факт, що саме вказане доводить необізнаність позивача про місцезнаходження автомобіля.

Київська митниця подала відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Аналізуючи норми законодавства та фактичні обставини справи відповідач вважає, що підстави для скасування постанови Київської митниці в справі про порушення митних правил № 0877/10000/22 від 16.06.2022 відсутні; отже, рішення суду першої інстанції районного суду Закарпатської області від 06.12.2022 в адміністративній справі №297/2060/21 законним, обґрунтованим, прийнятим з урахуванням всіх фактичних обставин справи і відповідно до норм чинного законодавства, а підстави для скасування цього рішення суду відсутні.

Позивач подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у яких зазначає, що вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити з викладених у ній та в позові мотивів. Зазначає, що відповідач вводить суд в оману щодо можливого факту передачі позивачем ТЗ іншій особі та не надає щодо цього жодного підтвердження. Звертає увагу суду на те, що він не був обізнаний про передачу вказаного автомобіля, а отже не мав умислу на такі дії, що виключає наявність в його діях суб`єктивної сторони, як обов`язкової складової адміністративного правопорушення. А про укладення договору купівлі-продажу між власником ТЗ та покупцем він дізнався лише з протоколу від 06.02.2022, про що він неодноразово зазначав, що само по собі виключає факт передачі автомобіля позивачем та наявності у нього форми вини на вчинення відповідного діяння.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Як встановлено судом, відповідно до інформації електронної бази даних АСМО «Інспектор», 13.03.2018 ОСОБА_1 ввіз на митну територію України для особистого користування в митному режимі транзит, в зоні діяльності Закарпатської митниці автомобіль марки «Mercedes-Benz Vaneo» номер кузова НОМЕР_1 .

Пунктом 1 частини першої статті 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, якщо інше не передбачено цією статтею:

для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

17.03.2018 позивач подав до начальника митного посту «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС заяву, у якій він повідомив, що вказаний ТЗ не може бути вивезений за межі митної території України у строк, передбачений статтею 95 МК України, з огляду на поломку ТЗ, що є обставиною непереборної сили, у зв`язку з чим ТЗ знаходиться на СТО в м. Ужгороді; у зв`язку з недостатністю у нього коштів на ремонт вказаного ТЗ він знаходився на вказаному СТО. Проте будь-яких підтверджуючих документів, що свідчить про вказане, до митного органу не надав.

Статтею 93 МК України встановлено вимоги до переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі транзиту.

Так, відповідно до частини першої цієї статті товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:

1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;

2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;

3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Частиною п`ятою статті 255 МК України встановлено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно з частиною третьою статті 325 МК України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Порядок завершення митного режиму транзиту унормовано статтею 102 МК України, відповідно до приписів частин першої, четвертої - шостої, восьмої якої митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів призначення після представлення товарів, поміщених у митний режим транзиту, та митної декларації або іншого документа, визначеного статтею 94 цього Кодексу, перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи до переміщення товарів у митному режимі транзиту, та виконує митні формальності, необхідні для завершення митного режиму транзиту.

Митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Перевіркою інформації, з використанням бази даних АСМО «Інспектор встановлено, що ТЗ марки «Mercedes-Benz Vaneo» номер кузова НОМЕР_1 , з митної території України у строк, встановлений частиною першою статті 95 МК України, не вивозився та у інший митний режим не помішувався.

Так, 04.02.2022 декларант ОСОБА_3 подав до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Київ-центральний» Київської митниці митну декларацію типу ІМ 40 АА № UA100140/2022/700971, на підставі Закону України № 1403-ІХ від 15 квітня 2021 року «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», щодо оформлення у вільний обіг транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vaneo» номер кузова НОМЕР_1 , для одержувача ОСОБА_2 .

Тобто, всупереч зазначеним вище нормам, ТЗ не був доставлений до митного органу, вивезений за межі митної території України чи поміщений в інший митний режим (зокрема, вільний обіг), а був переданий позивачем у володіння, користування та розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий ТЗ на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту.

Відповідно до частини четвертої статті 469 МК України передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 передав без дозволу митного органу ТЗ марки «Mercedes-Benz Vaneo» номер кузова НОМЕР_1 , який ввезено на митну територію України у митному режимі транзиту, у користування особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України, чи не помішувала його у митний режим транзит, чим вчинив порушення митних правил, передбачене частиною четвертою статті 469 МК України.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що ним не здійснювалась передача вказаного ТЗ у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий ТЗ на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, позаяк незалежно від укладення договору купівлі-продажу ТЗ, передача автомобіля для нового власника ОСОБА_2 повинна була здійснюватися з дозволу та під контролем митного органу.

Позивач повинен був завершити митний режим транзиту в порядку, визначеному статтею 102 МК України, зокрема, під контролем органу доходів і зборів призначення вивезти ТЗ за межі митної території України; помістити ТЗ в інший митний режим тощо.

До завершення митного режиму транзиту позивач був відповідальною особою за дотримання вимог митного режиму, після закінчення якого повинен був надати ТЗ, поміщений у митний режим транзиту, митну декларацію або інші документи, визначені статтею 94 МК України, митному органу.

Крім того, всі документи на ТЗ повинні були знаходитися у позивача, а відтак за відсутності таких документів було неможливим оформлення договору купівлі-продажу на вказаний автомобіль.

Також позивач не зазначає про протиправне вилучення в нього (чи з СТО) вказаного ТЗ чи документів на вказаний ТЗ і будь-які докази того, що він звертався до правоохоронних органів з приводу цього, позивач до суду не надав; тому покликання апелянта на необізнаність його про місцезнаходження автомобіля, про неправомірний допуск ТЗ на територію митного терміналу з подальшим його розмитненням без присутності особи, яка ввозила цей ТЗ на митну територію України, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до частини п`ятої статті 102 МК України для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина третя статті 470 МК України).

Згідно з частиною першою статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Тобто, умовами звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Частиною першою статті 192 МК України встановлено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

При цьому, поломка ТЗ не є поважною причиною, яка могла б завадити позивачу вивезти ТЗ за межі митної території України/доставити до митного органу за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті, буксирування іншим транспортним засобом, тощо).

Щодо покликань апелянта на помилкове застосування до нього приписів частини четвертої статті 469 МК України, колегія суддів зауважує, що для митного оформлення ТЗ марки «Mercedes-Benz Vaneo», номер кузова НОМЕР_1 було подано договір купівлі продажу від 21.10.2021, де покупцем виступає ОСОБА_2 . Вказаний договір є підтвердженням того, що передача без дозволу митного органу транспортного засобу особистого користування відбулася 21.10.2021, коли відповідальність, передбачена частиною четвертою статті 469 МК України вже була встановлена дією Закону України від 08.11.2018 № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України».

Також відповідачем було дотримано строків притягнення до адміністративної відповідальності, встановлених статтею 467 МК України, позаяк про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 469 МК України, митному органу стало відомо 04.02.2022 під час звернення ОСОБА_2 з метою митного оформлення автомобіля, про що 16.02.2022 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до приписів частини першої статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Позаяк датою виявлення правопорушення є 04.02.2022, постанова Київської митниці від 16.06.2022 в справі про порушення митних правил № 0877/10000/22 була прийнята в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 467 МК України.

З огляду на встановлені в справі обставини та зазначені вище норми законодавства колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова першого заступника начальника Київської митниці в справі про порушення митних правил № 0877/10000/22 від 16.06.2022 є правомірною, обґрунтованою, прийнятою з урахуванням всіх фактичних обставин справи і відповідно до норм чинного законодавства, а підстави для її скасування відсутні.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року в адміністративній справі № 297/2060/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 22 травня 2023 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду