Справа № 140/2486/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/2486/23 пров. № А/857/6814/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року, головуючий суддя Мачульський В.В., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 61369228 від 31.12.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що боржник у даному виконавчому провадженні виконав рішення суду не в повному обсязі, оскільки до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Відповідачем не вживалось жодних заходів щодо перевірки правильності та повноти нарахування фінансово-економічним відділом військової частини НОМЕР_1 належного розміру середнього заробітку. Так, матеріали виконавчого провадження не містять жодного розрахунку боржника, проведеного згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (45025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27а, ) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №61369228 від 31.12.2020 року, відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем не вживалось жодних заходів щодо перевірки правильності та повноти нарахування фінансово-економічним відділом військової частини НОМЕР_1 належного розміру середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, відтак висновок про повне виконання рішення суду є передчасним та помилковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано, прийнято у цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задоволений частково, зобов`язано Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14 січня 2017 року по 22 жовтня 2019 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

17.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з заявою про примусове виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №140/2005/19 подавши виконавчий лист № 1166/2019 від 02.12.2019 року виданий Волинським окружним адміністративним судом (а.с.44-45).

Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Старенько В.А. від 25.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61369228 з виконання виконавчого листа, виданого Волинським окружним адміністративним судом від 22.10.2019 року за №1166/2019, про зобов`язання Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14.01.2017 року по 22.10.2019 року (а.с.47-48).

31.12.2020 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Старенько В.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61369228 (а.с.105-106).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент закінчення виконавчого провадження №61369228 боржник - ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі виконав рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14.01.2017 року по 22.10.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 63 Закону визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частина третя статті 39 Закону № 1404-VIII).

З матеріалів справи слідує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року зобов`язано Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14 січня 2017 року по 22 жовтня 2019 року.

Луцький прикордонний загін ДПСУ повідомив, головного державного виконавця, що рішення суду від 22.10.2019 року №140/2005/19 виконано, надіславши платіжне доручення №589 від 11.03.2020 року, відповідно до якого позивач від ІНФОРМАЦІЯ_2 (в.ч. 9971) отримав середній заробіток згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року в розмірі 224 632,48 грн.

Колегія звертає увагу, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року не було зобов`язано Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14 січня 2017 року по 22 жовтня 2019 року відповідно до Порядку №100 від 08.02.1995 року.

Натомість, на постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року визначено виключний спосіб її виконання.

Відтак, вказаними доказами підтверджено фактичне виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі №140/2005/19.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що станом на момент закінчення виконавчого провадження №61369228 боржник - ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі виконав рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14.01.2017 року по 22.10.2019 року, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі №140/2486/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 24.05.2023 року.