Справа № 140/3687/23
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3687/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом (нова редакція) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, ГУ ПФУ в Тернопільській області №55 від 06.02.2023 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.01.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1980 по 17.04.1981 на посаді повара 4-го розряду в туристичному готелі «Хвиля» (Туристическая гостинница «Волна»), з 21.05.1991 по 05.10.1991 на посаді продавця в малому видавницькому підприємстві (Малое издательськое предприятие), період роботи з 12.12.1985 по 11.10.1990 на посаді буфетчика 3-го розряду підприємства Об`єднання ресторанів і кафе (Обьединение ресторанов и кафе).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2023 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії до територіальних органів Пенсійного фонду України у зв`язку з досягненням пенсійного віку та наявності достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком, відповідно до відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Проте, рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.02.2023 №55 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що д страхового стажу не враховано періоди роботи: з 02.08.1980 по 17.04.1981, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено повне найменування підприємства; з 21.05.1991 по 05.10.1991, оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства, в яке був прийнятий на роботу позивач; з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно наказів про прийняття та звільнення, оскільки в наказах зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно з паспортними даними.

Позивач, з посиланням на норми чинного законодавства, вважає прийняте рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №55 від 06.02.2023, в частині незарахування позивачу стажу періодів роботи з 02.08.1980 по 17.04.1981, з 21.05.1991 по 05.10.1991 та періоди роботи згідно наказів про прийняття та звільнення з 12.12.1985 по 11.10.1990 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов ГУ ПФУ у Волинській області вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказує, що 31.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону №1058-IV.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 №1566/11846, визначено орган, який розглядатиме заяву позивача ГУ ПФУ в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення від 06.02.2023 №55 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю підстав для призначення, а саме у зв`язку з відсутністю у позивача на дату звернення передбаченого законодавством необхідного страхового стажу. Відмовляючи у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Тернопільській області керувалося виключно нормами чинного законодавства. На день звренення позивача за призначенням пенсії останній досяг 60 річного віку, страховий стаж становить 24 роки 06 місяців 11 днів. При оцінці поданих документів ГУ ПФУ в Тернопільській області до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 02.08.1980 по 17.04.1981, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено повне найменування підприємства; з 21.05.1991 по 05.10.1991, оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства, на яке позивача було прийнято на роботу; з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно наказів про прийняття та звільнення, оскільки зазначене в наказах прізвище позивача російською мовою не відповідає написанню його прізвища російською мовою згідно паспортних даних. Враховуючи наведені вище обставини та норми чинного законодавства, відповідач-1 вважає, що ГУ ПФУ в Тернопільській області 06.02.2023 правильно прийнято рішення №55 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (29 років).

ГУ ПФУ в Тернопільській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема щодо порядку проведення перерахунку пенсії та її виплати, ГУ ПФУ в Тернопільській області у своїх діях не вбачає.

Вказує, що для підтвердження страхового (трудового) стажу позивачем до позовної заяви долучено копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1980, на прізвище ОСОБА_4 . Враховуючи, що під порядковим номером 2 трудової книжки серії НОМЕР_1 у розділі «Відомості про роботу», не зазначено найменування підприємства, куди позивача згідно наказу №202 від 21.08.1980 прийнято на посаду повара, період роботи з 02.08.1980 по 17.04.1981 до його страхового стажу органами пенсійного фонду не зараховано. Також, органами Пенсійного фонду не зараховано до стажу роботи період з 21.05.1991 по 05.10.1991, оскільки містяться неточності щодо назви підприємства, а саме, назва підприємства на печатці про звільнення 05.10.1991 з роботи не відповідає назві підприємства, в яку 21.05.1991 позивач був прийнятий на роботу. Водночас, до страхового (трудового) стажу позивач не зараховано період роботи з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно наказів про прийняття та звільнення з роботи, враховуючи, що в наказах зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає прізвищу позивача за паспортом громадянина України.

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року становить не менше 29 років, територіальними органами Пенсійного фонду відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком після досягнення ним віку 60 років.

Також відповідач-2 вказує, що у відповідності зі ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне Страхування» від 09.07.2003 №1058, пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Оскільки позивач згідно паспорта громадянина України від 17.09.1999 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , уповноваженим на призначення пенсії в даному випадку може бути визначено лише ГУ ПФУ у Волинській області, куди за результатами розгляду заяви про призначення пенсії протягом 10 днів після надходження цієї заяви,, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31.01.2023 року звернувся ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого від 06.02.2023 №55 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатнім страховим стажем у заявника. Із вказаного рішення слідує, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний для призначення пенсії за віком на дату права заявника становить 29 років. Страховий стаж позивача становить 24 роки 06 місяці 11 днів. За доданими документами до страхового стажу не враховано: період з 02.08.1980 по 17.04.1981, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено повне найменування підприємства; період з 21.05.1991 по 05.10.1991, оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства, в яку позивач було прийнятий; період з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно наказів про прийняття та звільнення, оскільки в наказах зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає прізвищу позивача « ОСОБА_5 » (російською мовою) згідно паспортних даних.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-2, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як встановлено, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31.01.2023 звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, ця обставина не є спірною.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років (частина перша статті 26 Закону №1058-ІV).

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004.

Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (надалі Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать записи трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 12-19), копія якої наявна в матеріалах справи, позивач, зокрема, 01.08.1980 був прийнятий на посаду повара 4-го розряду до туристичного готелю «Хвиля» на підставі наказу №202 від 21.08.1980 та 17.04.1981 звільнений з роботи наказом №85 від 17.04.1981 у зв`язку з призовом до лав Радянської армії; 12.12.1985 прийнятий на посаду буфетчика 3-го розряду підприємства Об`єднання ресторанів і кафе наказом №225 від 13.12.1985, 16.01.1986 переведений на посаду офіціанта 3-го розряду підприємства Об`єднання ресторанів і кафе наказом №9 від 18.01.1986, 01.02.1987 у зв`язку з ліквідацією підприємства Об`єднання ресторанів і кафе та утворенням комбінату харчування загальнодоступної мережі №1 переведений на таку ж посаду (офіціант 3-го розряду) наказом №15 від 29.01.1987, 17.06.1987 присвоєно 4-ий розряд офіціанта згідно з постановою №1 від 17.06.1987, 01.12.1989 переведений на посаду бармена 3-го розряду відеобару та ресторану «Росія» наказом №186 від 11.12.1989, 10.07.1990 переведений на посаду офіціанта 4-го розряду ресторану «Росія» наказом №107 від 10.07.1990 та 11.10.1990 звільнений з роботи за власним бажанням наказом №195 від 11.10.1990; 21.05.1991 прийнятий на посаду продавця в малому видавницькому підприємстві наказом №16 від 20.05.1991 та звільнений 05.10.1991 наказом №89 від 03.10.1991. Вказані записи містять назви посад, номери та дати наказів, скріплені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.

Однак, судом встановлено, що відповідачем-2 при визначенні права на пенсію до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи: з 02.08.1980 по 17.04.1981, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено повне найменування підприємства; з 21.05.1991 по 05.10.1991, оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства, в яку позивач було прийнятий; з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно наказів про прийняття та звільнення, оскільки в наказах зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає прізвищу позивача « ОСОБА_5 » (російською мовою) згідно паспортних даних.

На час внесення спірних періодів роботи до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162, пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посад дві особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу рядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 наявні відповідні записи щодо спірних періодів роботи. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі №677/277/17, від 11 липня 2019 року в справі 683/737/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Тернопільській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи з 02.08.1980 по 17.04.1981, з 21.05.1991 по 05.10.1991, з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно його трудової книжки НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Відтак з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач з урахуванням безспірного пільгового стажу (24 роки 06 місяців 11 днів, як про це вказано у спірному рішенні) та з урахуванням спірного періоду (з 01.08.1980 по 17.04.1981, з 21.05.1991 по 05.10.1991, з 12.12.1985 по 11.10.1990) має страховий стаж роботи більше 29 років, тому ГУ ПФУ в Тернопільській області протиправно відмовило у призначенні пенсії за віком не врахувавши вищевказані спірні періоди.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач-2 як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів його роботи до страхового стажу для призначення пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України»).

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З врахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу норм законодавства, наведених вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.08.1980 по 17.04.1981, з 21.05.1991 по 05.10.1991, з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно його трудової книжки НОМЕР_1 та призначення пенсії за віком.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до повноважень, визначених частиною другою статті 245 КАС України, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.02.2023 №55 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач звертався із заявою про призначення пенсії) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1980 по 17.04.1981, з 21.05.1991 по 05.10.1991, з 12.12.1985 по 11.10.1990 згідно його трудової книжки НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.01.2023.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, в сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ідентифікаційний код 14035769) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №55 від 06.02.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за заявою від 31.01.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1980 по 17.04.1981, з 21.05.1991 по 05.10.1991, з 12.12.1985 по 11.10.1990 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.01.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк