Справа № 300/302/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"24" травня 2023 р. Справа № 300/302/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Главача І.А.,

Судді Кафарського В.В.,

Судді Гомельчука С.В.,

за участю секретаря судового засідання Вацик В.В.,

заявник не з`явився,

представника відповідачів Журавльової Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву про перегляд за виключними обставинами судового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 300/302/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Івано-Франківської обласної прокуратури, керівника Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії №3, наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 (надалі, також позивач, заявник, ОСОБА_1 ) до Офісу Генерального прокурора (надалі, також відповідач 1), Івано-Франківської обласної прокуратури (надалі, також відповідач 2), керівника Івано-Франківської обласної прокуратури (надалі, також відповідач 3) про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії № 3, наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 300/302/21 позовну заяву залишено без задоволення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 300/302/21 залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.02.2022 у справі № 300/302/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 без змін.

04.04.2023 ОСОБА_1 (надалі, також заявник, ОСОБА_1 ), звернувся в суд із заявою, в якій просить переглянути за виключними обставинами рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 300/302/21 та скасувати його, ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, а саме: визнати протиправним з моменту прийняття і скасування рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 85 від 19.11.2020 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора"; визнати протиправним з моменту прийняття і скасувати наказ прокурора Івано-Франківської області № 1273к від 24.12.2020, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", з 30.12.2020; поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури Івано-Франківської області з 30.12.2020; стягнути з прокуратури Івано-Франківської області середній заробіток ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, починаючи з 31.12.2020 по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 покликається на рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 3-5/2022 (9/22), яким визнано невідповідність Конституції України (неконституційність) пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 заяву передано на розгляд колегії у складі: головуючого судді Главача І.А., суддів Кафарського В.В., Гомельчука С.В.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 відкрито провадження за виключними обставинами у справі № 300/302/21 та вирішено розгляд заяви здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи колегією у складі: головуючого судді Главач І.А., суддів Кафарського В.В., Гомельчука С.В., призначено заяву до розгляду у судовому засіданні 03.05.2023 о 10:30 год.

Представник Офісу Генерального прокурора 24.04.2023 скерувала суду відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому зазначено, що заява ОСОБА_1 є безпідстаною і необгрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки позивача звільнено з посади на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, на яку позивач самостійно погодився. Крім того, рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 у справі №3-5/2022 (9/22) не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до його прийняття. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.01.2019 (справа № 820/2462/17), від 19.11.2018 (справа № 755/4893/18 (755/18431/15-а), від 15.05.2019 (справа № 640/20317/16а), від 23.12.2019 (справа № № 814/1274/17), від 17.03.2020 (справа № 826/7286/18). Більше того, інші приписи Закону №113-ІХ, зокрема, ті, що визначають умови та порядок проведення атестації прокурорів, у цьому конституційному провадженні не перевірялись.

Відповідачі 2, 3 скористались правом подання відзиву на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами від 24.04.2024 № 15-362ВИХ-23, який надійшов на адресу суду 27.04.2023. Проти заяви ОСОБА_1 заперечує, мотивуючи, серед іншого, тим, що встановлена Конституційним Судом неконституційність пункту 6 розділу ІІ Закону № 113-ІХ жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки в розглядуваному випадку підставою звільнення позивача стало неуспішне проходження атестації. Також, звернув увагу, що ОСОБА_1 у своєму позові не посилався на незаконність та невідповідність пункту 6 розділу ІІ Закону № 113-ІХ нормам Конституції України, а зазначав лише про відсутність ліквідації та реорганізації прокуратури Івано-Франківської області, що досліджувалося та оцінювалось судом першої та апеляційної інстанції під час судового розгляду. Крім того, на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій та ухвалення оскаржуваного рішення положення пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ були чинними. Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 інші норми Закону № 113-ІХ, які були застосовані судом першої інстанції у справі № 300/302/21, неконституційними не визнавалися

28.04.2023 представником позивача адвокатом Либовкою Анною Володимирівною подано заяву про перенесення судового засідання.

Згідно довідки секретаря судового засідання Вацик В.В. від 03.05.2023 фіксація судового засідання не проводилась. Розгляд заяви про перегляд рішення за виключними обставинами в адміністративній справі № 300/302/21 призначено на 24.05.2023 о 10:30 год.

Заявник в судове в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином про дату, час та місце судового розгляду заяви повідомлявся, про що свідчиить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулуося на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частини 2 статті 368 КАС України неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

На підставі наведених норм, колегія суддів вважає за необхідне провести розгляд заяви про перегляд рішення за виключними обставинами за відсутності заявника.

У судовому засіданні 24.05.2023 представник відповідачів проти задоволення заяви заперечила, просила відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзивах.

Вирішуючи заяву про перегляд рішення за виключними обставинами, суд виходить із наступного.

Згідно із частиною 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення (частина1 статті 365 КАС України).

В силу положень пункту 4 частини 1 статті 363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №3-5/2022 (9/22), на яке в обґрунтування своєї заяви заявник посилається оприлюднено на офіційних сайтах Конституційного Суду України (https://ccu.gov.ua/sites/default/files/docs/1-rii2023.pdf) та Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/va01p710-23#Text). Поряд із цим, означене рішення опубліковано у офіційному виданні "Офіційний вісник України" від 04.04.2023 - 2023 р., № 33, стор. 389, стаття 1768, код акта 117306/2023.

Оскільки заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за виключними обставинами подана до суду 04.04.2023, колегія суддів доходить висновку про дотримання законодавчо встановленого заявником строку на її подання.

Так, частиною 6 статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Статус Конституційного Суду України визначено у статті 1 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 № 2136-VIII (надалі Закон № 2136-VIII), відповідно до якої Конституційний Суд України (надалі Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

До повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України (стаття 150 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Частиною 2 вказаної статті закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні положення закріплені у статті 91 Закону № 2136-VIII, в силу яких закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-зп/1997).

Згідно з частиною 3 статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України ("Конституційний Суд України") та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18).

Підставою для перегляду за виключними обставинами судового рішення у цій справі позивач зазначає прийняття 01.03.2023 Другим Сенатом Конституційного Суду України рішення № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора).

Цим рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX.

Зазначений пункт передбачав, що "з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру»".

У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційний Суд України зазначив, що пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зважаючи на пряму дію рішення Конституційного Суду України в часі, поширення висловленої у такому рішенні юридичної позиції на відносини, що виникли до дня ухвалення цього рішення, суперечить частині 2 статті 152 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) застосовується починаючи з 01.03.2023 та не поширює свою дію на правовідносини, які виникли та/або вже припинились до 01.03.2023, у зв`язку з чим не є підставою для перегляду рішення суду у цій справі по суті, зокрема в частині поновлення позивача на посаді.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що приписи пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" регулювали порядок повідомлення прокурорів про їх можливе звільнення з посади.

В справі, яка розглядалась Конституційним Судом України прокурор відмовився проходити атестацію та не писав відповідну заяву.

Водночас, в даній справі ОСОБА_1 подав таку заяву на ім`я Генерального прокурора, у якій власноручно зазначив, що повідомлений про наслідки непроходження атестації (том 1 а. с. 102, 197). Крім того, позивача було звільнено саме за неуспішне проходження атестації.

Пунктом 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, ОСОБА_1 звільнено не на підставі скасованої Конституційним Судом України норми (пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури"), а у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем.

Таким чином, скасування Конституційним Судом України у рішенні № 1-рІІ/2023 пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" в жодному разі не вплинуло на рішення суду, адже підставами для відмови у задоволенні позову слугувало неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 на підставі заяви (в якій останній був повідомлений про наслідки неуспішного проходження атестації).

Більш того, колегія суддів акцентує увагу, що Верховним Судом вже розглядалися заяви про перегляд справи за виключними обставинами за подібних правовідносин, зокрема у справах № 808/1628/18, № 4819/49/19, № 140/2217/19 та № 300/3096/21, де зазначено наступні висновки:

"З погляду колегії суддів, положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України треба тлумачити передовсім через призму положень статті 3 Конституції України, відповідно до яких, зокрема, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. У такому контексті відмова у перегляді судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, (пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України), є неефективним захистом прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

На переконання Суду, норму пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України треба тлумачити так, що словосполучення "якщо рішення суду ще не виконане" стосується неможливості перегляду за виключними обставинами тільки тих судових рішень, які підлягають виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, сплатити гроші тощо), але на момент подання заяви про перегляд за виключними обставинами були виконані. Водночас, судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, [примусовому] виконанню не підлягає й тому не може бути «ще не виконаним». А проте воно також є обов`язкове для учасників справи (для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, (стаття 370 КАС України) і до цього виду рішень не можуть застосовуватися обмеження щодо перегляду за виключними обставинами.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №4 819/49/19 щодо перегляду за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року (у якій була застосована норма (частина третя статті 307 КПК України), яку згодом Конституційний Суд України Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р(II)/2020 визнав неконституційною Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при постановленні ухвали від 25 жовтня 2019 року Касаційний кримінальний суд застосував чинні норми КПК України. Натомість Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(II)/2020, яке заявник вважає виключною обставиною, ухвалене 17 червня 2020 року. На момент ухвалення цього Рішення кримінально-процесуальні відносини у аналізованому провадженні вже припинилися. А це означає, що дія Рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Зазначено також, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення). З наведених мотивів Велика Палата Верховного Суд констатувала, що немає підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду від 25 жовтня 2019 року.

Також, той самий підхід можна простежити і в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18. Водночас у зазначеній справі, позаяк текст пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України дещо відрізняється від того, який міститься в пункті 1 частини першої статті 459 КПК України (в останньому випадку немає умови "якщо рішення суду ще не виконане"), увага об`єднаної палати зосереджена на судових рішеннях, які можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави.

Висновок, якого дійшла об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у справі № 808/1628/18 полягає у тому, що судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, позаяк воно не може виконуватися у примусовому порядку, не може переглядатися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України. Крім того, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії й не змінює нормативно правового регулювання, відповідно до якого суди попередніх інстанцій вирішували спір.

Відтак, заява про перегляд за виключними обставинами рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 300/302/21 на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України є подібною (за сутнісними ознаками) до тієї, яка описана у постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18. При цьому, приписи пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України відтоді не змінилися і застосовуються в тій самій редакції, яку роз`яснювала об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у згаданій постанові; від дати ухвалення постанови від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 й до звернення позивача зі згаданою заявою немає істотного часового розриву й та правова позиція, яка була висловлена в зазначеній постанові, не втратила актуальності у вимірі суспільних відносин, які існують на час розгляду цієї справи.

Отже, оскільки рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 300/3096/21, у якій Верховним Судом було залишено без змін ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення в справі, в якій у задоволенні позову було відмовлено.

Принагідно зауважити, що Верховним Судом 13.04.2023 у справі № 600/1450/20-а розглянуто заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, подану за аналогічних підстав з розглядуваною заявою у справі № 300/302/21, та в її задоволенні відмовлено.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 369 КАС України у разі відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 361-368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 300/302/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Івано-Франківської обласної прокуратури, керівника Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії №3, наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Івано-Франківській обласній прокуратурі та Офісу Генерального прокурора копію цієї ухвали надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Головуючий суддя Главач І.А.

Суддя Кафарський В.В.

Суддя Гомельчук С.В.