Справа № 440/981/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року Справа №440/981/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Національної поліції України, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 з виду пенсії "по інвалідності" на вид пенсії "за вислугу років" з моменту подання заяви від 09 вересня 2022 року;

- визнати протиправною відмову Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому у загальній кількості 07 років 02 місяці 03 дні в пільговому обчисленні.

03.02.2023 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду вирішено передати адміністративну справу №440/981/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії на розгляд за територіальною підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

15.03.2023 вказані матеріали адміністративної справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.03.2023 справа розподілена судді Войтович І.І.

22.03.2023, хвалою Київського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву було залишено без руху згідно ст. 169 КАС України з підстав невідповідності останньої вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України та запропоновано позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду у сумі 1073,60 грн. або належні докази звільнення від сплати судового збору (довідка або посвідчення). Встановлено також строк усунення недоліків позовної заяви.

24.03.2023, представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 22.03.2023, надано до справи докази звільнення позивача від сплати судового збору за ст. 5 Законом України «Про судовий збір». Недоліки позовної заяви повністю усунуто.

03.04.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

03.04.2023 судом отримано від представника позивача заяву про відмову в частині позовних вимог.

20.04.2023 на виконання вимог суду відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві надіслано до суду копії матеріалів пенсійної справи позивача.

02.05.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду, отримавши та розглянувши заяву представника позивача про відмову від позову в частині позовних вимог до Національної поліції України, встановивши, що вказана відмова від позову в частині позовних вимог до Національної поліції не суперечить закону і не порушує нічиїх прав, свобод чи інтересів, на підставі частини третьої статті 189 КАС України, прийняв відмову представника позивача від позову у відповідній частині та згідно пункту 2 частини першої статті 238 КАС України, провадження в адміністративній справі №440/981/23 за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Національної поліції України про визнання протиправною відмову у зарахуванні пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції та зобов`язання Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому у загальній кількості 07 років 02 місяці 03 дні в пільговому обчисленні, - закрито.

Таким чином, до розгляду судом підлягають позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Національної поліції України про:

- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відносно ОСОБА_1 , викладене у листі від 04.10.2022 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з моменту подання заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08 вересня 2022 року.

Судом встановлено, що свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що враховуючи відомості наказу Національної поліції України від 31.05.2022 №222 о/с про звільнення, стаж служби ОСОБА_1 на день звільнення (31.05.2022) становить 22 роки 10 місяців 23 дні, вислуга років на пільгових умовах склала 07 років 02 місяці 03 дні.

З 04.06.2022 позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 60 % відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. Посилаючись на положення ст. 7 вказаного Закону, маючи право вибору пенсії, подав відповідну заяву до пенсійного органу, проте 04.10.2022 у своєму листі останній повідомив про прийняте рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідних 25 календарних років вислуги, визначених ст. 12 Закону №2262-ХІІ. Таку відмову позивач вважає протиправною, суперечить вимогам чинного законодавства, порушує право на соціальний захист. ОСОБА_1 наполягає, що відповідач не має компетенції здійснювати дії щодо визначення вислуги років, чим порушує положення ст. 19 Конституції України та враховуючи наявні докази, щодо несення служби та вислуги, положення п. 1, пп. «в» п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей», п. 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України №722 від 20.07.2006, яким затверджено Перелік посад начальницького складу боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця, наявності у позивача посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_1 у зв`язку із участю в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у період з 20.08.2014 по 19.09.2014, посвідчення звання ветерана від 02.11.2022, загальна вислуга років у пільговому обчисленні складає 30 років 26днів, що надає право на призначення пенсії за п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, просить суд позов задовольнити, скасувати спірне рішення та зобов`язати Пенсійний фон призначити спірний вид пенсії.

11.05.2023 до суду надійшов відзив від відповідача, в якому Пенсійний фонд наполягає на відсутності у ОСОБА_1 вислуги років, визначеної п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у переході на запитувану пенсію, позовні вимоги вважає безпідставними, не ґрунтуються на вимогах законодавства, просить суд відмовити у їх задоволенні.

Суд враховує у справі отриману копію матеріалів із пенсійної справи ОСОБА_1 , отримані від відповідача 20.04.2023.

Інших доповнень, заперечення на відзив, пояснень та доказів від сторін не надійшло.

За ч. 5 та ч. 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження та за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, правову позицію відповідача, викладену у відзиві, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 03 липня 1998 року Новосанжарським РВ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення Серії НОМЕР_4 , виданого МВС України 09.02.2015.

Згідно витягу з Наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) м. Краматорськ, від 19.09.2014 №11, ОСОБА_1 полковник міліції, заступник начальника відділу головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справи України, брав участь у період з 20.08.2014 по 19.09.2014 в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових обов`язків. Підстава видачі наказу: рапорт полковника міліції ОСОБА_2 від 12.09.2014 №1/11236.

Наказом Департаменту Стратегічних розслідувань Національної поліції України від 31.05.2022 №222 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону. Стаж на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 22 роки 10 місяців 23 дні, вислуга років на пільгових умовах 07 років 02 місяці 03 дні.

З 04.06.2022 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 60 % відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

Перебування на пенсії по інвалідності (2 група) підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_5 виданого 14.09.2022.

Спірні відносини виникли між сторонами внаслідок відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у переведенні ОСОБА_1 за заявою від 08.09.2022 № 573 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, що передбачена п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, викладеної у рішенні від 16.09.2022 з підстави відсутності необхідної календарної вислуги років 25 і більше, визначених вказаною статтею Закону, про що позивача повідомлено листом від 04.10.2022.

Позивач та його представник наполягають, що вислуга років з урахуванням вислуги, обрахованої у пільговому обчисленні складає більше 30 років, усі необхідні документи на підтвердження такої вислуги позивачем надано до Пенсійного орану, останній не уповноважений на самостійне визначення вислуги років, відмову вважають протиправною, такою що порушує право на отримання за вибором особи необхідного виду пенсії.

Відповідач в свою чергу наполягає на відсутності необхідної календарної вислуги років передбаченої п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Таким чином, предметом розгляду справи є дії та рішення Пенсійного фонду по відмові ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років через відсутність необхідної календарної вислуги років, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним встановити протиправність чи правомірність дій пенсійного органу по розгляду заяви позивача, відповідність дій та вказаного спірного рішення положенням ч. 2 ст. 2 КАС України, наявність чи відсутність у позивача права на перехід з одного виду пенсії на інший, з дотримання принципів адміністративного судочинства, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 1, ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 102 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

За ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно ст. 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Зокрема, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається, особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

З матеріалів наданих представником позивача до позову, копії трудової книжки НОМЕР_6 , розрахунку вислуги років, за підписом головного інспектора 3-го відділу (кадрового забезпечення) 4-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України майора поліції Комісарової М., витягу з Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 11 від 19.09.2014, біографічної довідки вбачається наступне:

з 11.07.1999 по 05.04.2000 - оперуповноважений відділення боротьби зі злочинними посяганнями на вантажах Лінійного відділу на станції Основа УМВС України на Південній залізниці;

з 05.04.2000 по 01.03.2001 - оперуповноважений кримінального розшуку Ордженікідзевського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області;

з 01.03.2001 по 27.02.2002 - оперуповноваженим ДСБЕЗ Ордженікідзевського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області;

з 27.02.2002 по 07.12.2005 - оперуповноваженим відділення боротьби з організованою злочинністю УМВС України на Південній залізниці;

з 07.12.2005 по 01.10.2007 - оперуповноваженим відділу з обслуговування Південної залізниці УБОЗ УМВС України на транспорті;

з 01.10.2007 пo 15.02.2008 - оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу з обслуговування Південної залізниці УБОЗ УМВС України на транспорті;

з 15.02.2008 пo 22.08.2008 - оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу 3 обслуговування Південної залізниці УБОЗ УМВС України на залізничному транспорті;

з 22.08.2008 по 01.01.2009 - начальником сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного відділу на станції Синельникове лінійного управління на Придніпровській залізниці;

з 01.01.2009 по 06.03.2009 - старшим оперуповноваженим спеціального сектору і протидії злочинам у сфері службової діяльності воду ДСБЕЗ, мийного управління на Придніпровській залізний;

з 06.03.2009 по 01.04.2000 - старшим оперуповноваженим в органах внутрішніх справ шостого міжрегіонального відділу (м. Дніпропетровськ) УБОЗ на транспорті ГУБОЗ України;

з 01.04.2009 по 01.08.2009 - головним оперуповноваженим інспектором п`ятого міжрегіонального відділу (м. Харків) УБОЗ на транспорті ГУБОЗ МВС України;

з 01.08.2009 по 30.03.2010 - старшим оперуповноваженим в особливо важливих справ відділу боротьби з корупцією в правоохоронних органах центрального антикорупційного бюро (на правах управління) ГУБОЗ МВС України;

з 30.03.2010 по 21.09.2010 - старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією антикорупційного бюро (на правах управління) ГУБОЗ МВС України;

з 21.09.2010 по 19.11.2010 - оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією в правоохоронних органах антикорупційного бюро (на правах управління) ГУБОЗ МВС України;

з 19.11.2010 по 09.04.2011 - головним оперуповноваженим інспектором відділу боротьби з корупцією антикорупційного бюро (на правах управління) ГУБОЗ МВС України;

з 09.04.2011 по 01.03.2012 - головним оперуповноваженим інспектором відділу боротьби з корупцією антикорупційного бюро (на правах управління) ГУБОЗ МВС України;

з 01.03.2012 пo 08.05.2012 - виконуючим обов`язки начальника відділу тактичної та стратегічної розвідки УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області;

з 08.05.2012 по 07.02.2013 - начальником відділу тактичної та стратегічної розвідки УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області;

з 07.02.2013 по 07.06.2013 - оперуповноваженим особливо важливих справах відділу боротьби з легалізацією доходів організованих злочинних груп УБОЗ УМВС України в Івано - Франківській області;

з 07.06.2013 пo 18.07.2013 - оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами УБОЗ УМВС України в Київській області;

з 18.07.2013 по 31.01.2014 - старшим оперуповноваженим особливо важливих справах відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки України в Київській області (підпорядкований ДВБ МВС України);

з 15.05.2014 по 20.03.2015 - заступником начальника відділу боротьби з корупцію в судовій та пенітенціарній системах антикорупційного бюро (на правах управління) ГУБОЗ MBC України;

з 20.03.2015 по 10.04.2015 - виконуючим обов`язки начальника відділу дозвільної системи. ліцензування та державного охоронного нагляду управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області;

з 10.04.2015 пo 06.11.2015 - начальником відділу дозвільної системи, ліцензування та державного охоронного нагляду управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області.

Згідно витягу з Наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) м. Краматорськ, від 19.09.2014 №11, ОСОБА_1 полковник міліції, заступник начальника відділу головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справи України, брав участь у період з 20.08.2014 по 19.09.2014 в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових обов`язків. Підстава видачі наказу: рапорт полковника міліції ОСОБА_2 від 12.09.2014 №1/11236.

Відповідно з 11.07.1999 по 07.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у складі МВС України.

В наступному, згідно наказу ГУМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 № 625 о/с ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції з 07.11.2015 по 30.06.2022 відповідно:

з 07.11.2015 по 08.12.2016 начальником відділу дозвільної системи управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області;

з 08.12.2016 по 06.10.2017 начальник відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області;

з 06.10.2017 по 03.11.2017 заступник начальника відділу телекомунікацій та організації мережевих сервісів управління зв`язку та телекомунікацій Головного управління Національної поліції в Харківській області;

з 03.11.2017 по 15.05.2019 начальник відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУНП в Харківській області;

з 15.05.2019 по 11.05.2020 начальник відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області;

з 11.05.2020 по 19.05.2021 - начальник відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області;

з 19.05.2021 по 01.09.2021 старший інспектор з особливих доручень сектору електронної ідентифікації та адміністрування користувачів управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Одеській області;

з 01.09.2021 по 01.10.2021 старший інспектор з особливих доручень 5-гоо відділу (ІДП) 3-го управління (ОРЗ) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України;

з 01.10.2021 по 03.06.2022 головний оперуповноважений 8-го відділу (протидії організованим злочинним групам в агропромисловому комплексі, сфері приватизації та земельних відносин) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Відповідно, з урахуванням відміток по проходженню служби в органах внутрішніх справ у складі ВМС України та Національній поліції України, календарна вислуга років склала 22 роки 10 місяців 23 дні, що відповідно вбачається із наказу про звільнення №222 о/с від 31.05.2022, в якому також відмічено вислугу років на пільгових умовах - 07 років 2 місяці 03 дні.

Відповідач по справі враховує лише календарну вислугу згідно вказаного 22 роки 10 місяців 23 дні, до переліку документів наданих позивачем та уповноваженим органом при призначенні пенсії зауважень пенсійним органом не пред`явлено, у зв`язку з чим суд зазначає слідуюче.

Згідно ст. 17 Закону №2262-ХІІ особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:

а) військова служба;

б) служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

г) час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

ж) час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро України на посадах начальницького складу;

з) військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

й) служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ).

Згідно ст. 17-2 Закону №2262-ХІІ обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України та Національному антикорупційному бюро України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі Постанова №393), зокрема, п. 1 якої, кореспондується із положеннями ст. 17 Закону №2262-ХІІ, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, серед іншого служба в органах внутрішніх справ та в органах Національній поліції.

Підпунктом «в» п. 3 Постанови №393 визначено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця: у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

В редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 №497 «Про доповнення до пункту з Постанови №393 підпункт «в» пункт 3 Постанови №393 абзацом щодо зарахування 1,5 року за кожен рік служби доповнено - проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

З урахуванням вказаних вище встановлених судом та підтверджених належними доказами періоди служби ОСОБА_1 в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю та у підрозділах з економічною злочинністю органів внутрішніх справ передбачають за собою відповідно врахування вказаного періоду у пільговому значенні - один місяць служби за півтора місяця.

Відповідно до пп. 4.1.6 п 4.1 розділу 4 постанови Верховної Ради України Про затвердження Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України від 16.12.1993 №3720-ХІІ ( далі Положення №3720, в редакції чинній під час проходження служби в УБОЗ) стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.

Пунктом 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04.11.2007 №431 Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби (у відповідній редакції, на час несення спірної служби), за яким затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби, що додається. Вислуга років на пільгових умовах зараховується особам з дня призначення на посади працівників, зазначених у пункті 1 цього наказу (крім усіх посад секретаріату, канцелярії, чергової частини, аналітичного центру, режимно-секретних підрозділів, фінансової і господарської частини та посади помічника керівника органів виконавчої влади, установ, підприємств і організацій з питань взаємодії в боротьбі з організованою злочинністю), які перебували на службі після набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року № 3720-XII (3720-12) "Про затвердження Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України", відповідно визначено посади по боротьбі з організованою злочинністю оперуповноваженого, оперуповноваженого в особливо важливих справах, начальник відділу, згідно вказаного Переліку.

Зарахований у пільговому значенні спірний період служби у пільговому значенні підтверджується чинною на спірний час постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 №497 «Про доповнення до пункту з Постанови №393 підпункт «в» пункт 3 Постанови №393 абзацом щодо зарахування 1,5 року за кожен рік служби проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Також, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2006 №722 на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року № 497 (497-2005-п) "Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393", а також з метою посилення соціального захисту працівників Державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України затверджено Перелік посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця (далі Наказ №722, в чинній редакції за спірний період служби), до якого віднесено посади: начальник Департаменту; перший заступник начальника Департаменту; заступник начальника Департаменту; начальник управління; перший заступник начальника управління; заступник начальника управління; начальник відділу; заступник начальника відділу; начальник відділення, сектору (крім режимно-секретного); заступник начальника відділення; головний оперуповноважений інспектор; старший оперуповноважений в особливо важливих справах; старший оперуповноважений; оперуповноважений; помічник оперуповноваженого; начальник Головного управління; перший заступник начальника Головного управління; заступник начальника Головного управління; старший інспектор в особливо важливих справах; старший інспектор; інспектор; молодший інспектор.

Пунктом 2 Наказу №722 визначено, що вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується особам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету міністрів України від 22 червня 2005 року N 497 (497-2005-п ), при цьому таким особам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.

Відповідно до п. 3 Постанови №393 вбачається зарахування в трикратному розмірі до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Як наслідок, суд зазначає, що участь ОСОБА_1 у Антитерористичній операції в 20.08.2014 по 19.09.2014 зараховується в трикратному розмірі згідно вказаного вище п. 3 Постанови №393.

Суд вважає необхідним зазначити, що Законом №2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Постановою № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років поліцейським та вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого - конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема й на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою КМУ № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується насамперед зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, визначеної в законодавчому порядку.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а.

Суд вважає необхідним врахувати у даній справі також висновки Верховного Суду під час розгляду справи №480/4241/18.

Так, у постанові від 14.04.2021 Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, в яких дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку № 393 Закону № 2262-ХII, та висловив правову позицію, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-ХII календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.

В подальшому, зазначений правовий висновок був відображений, серед інших, у постановах Верховного Суду від 08.08.2021 у справі № 320/4635/20, від 20.10.2021 у справі № 200/1882/20-а, від 01.11.2021 у справі № 620/1837/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, вислуга років ОСОБА_1 на пільгових умовах визначена 07 років 02 місяці 03 дні, що відображено в наказі №222 ос/ від 31.05.2022 та проти чого не заперечував відповідач, календарна вислуга років становить 22 роки 10 місяців 23 дні.

Як наслідок, загальна вислуга років позивача складає більше 30 років (календарна + пільгова).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано вважає, що до його вислуги років для призначення пенсії має бути врахована і пільгова вислуга, як похідна, у зв`язку з чим, задля забезпечення конституційного права позивача на належний йому вид пенсії, суд дійшов висновку про необхідність зарахування до календарної вислуги років позивача вислугу у пільговому обчисленні, яке дає право на призначення пенсії згідно з п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХII - 7 років 02 місяці 03 дні, відповідно загальна вислуга років становить - 30 років 26 днів.

Суд вважає необґрунтовану позицію позивача щодо відсутності права у пенсійного органу на визначення достатньої чи ні вислуги років для призначення відповідної пенсії особі, оскільки під час призначення пенсії, Пенсійний фонд отримавши заяву та документи встановлює саме достатність такої вислуги років для призначення пенсії, перевірка за документами отриманої вислуги чи інших почесних звань особою під час несення служби, відбування на певних спецопераціях, на підставі отриманих доказів (документів) та інших доказів. Як наслідок такі дії по не врахуванню певного періоду до вислуги років можуть бути оскаржені до суду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1522 від 02.11.2006 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 (далі - Порядок № 3-1).

Згідно п. 4 Порядку №3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 6 Порядку №3-1 днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою дати їх відправлення, що кореспондується із положенням ст. 48 Закону №2262-ХІІ.

Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (2262-12) (додаток 3). Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4) (п. 14 Порядку №3-1).

Згідно п. 17 Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

За вказаною справою відповідачем було прийнято рішення 16.09.2022 про відмову у призначені спірної пенсії. Відповідно переведення з одного виду пенсії на інший має бути здійснено з дня звернення особи за відповідною за заявою та доданими до неї належними документами.

Частина 1 статті 9 КАС України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Враховуючи вищезазначене та встановлене судом, суд приходить до висновку, що дії Пенсійного органу є неправомірними та рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним.

Відповідачем не надано належних та достатніх доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності необхідної вислуги років для переведення на спірний вид пенсії.

Суд акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи вищезазначене та встановлене, суд приходить до висновку, що наданими до Пенсійного органу документами та доказами, наявними у справі, позивачем підтверджено необхідну вислугу років для переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років за п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ, враховуючи відповідне право, яке визначене ст. 7 Закону №2262-ХІІ, відповідно дії відповідача суд вважає протиправними та прийняте спірне рішення пенсійного органу є неправомірним та таким що не відповідає ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Відповідно, суд враховує у даній праві Рекомендацію №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, у той час як право на отримання даної пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Суд зауважує також, в даній справі наявні обставини переходу з одного виду пенсії на інший, призначення спірної пенсії є відповідно похідним за наслідками переведення.

Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з вище зазначеного, застосовуючи положення ч. 2 ст. 5 КАС України, суд вважає необхідним визначити належний спосіб захисту встановленого порушеного права позивача на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, призначення останньої, а саме шляхом визнання протиправними дій по відмові у переході на інший вид пенсії, скасування спірного рішення від 16.09.2022, зобов`язання перевести ОСОБА_1 з одного виду пенсії на спірну, призначення такої пенсії з дати звернення - з 08.09.2022, а не як вказав в позові позивач з 09.09.2022.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Виходячи з наслідків вирішення справи судом та обставин звільнення позивача від сплати судового збору за ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за відсутності заявлених від сторін інших витрат по справі, суд вважає відсутніми процесуальні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 77-80, 243-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () від 16 вересня 2022 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до заяви від 08.09.2022 №573.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та призначити пенсію за вислугою років згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ з моменту подання заяви, з 08 вересня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.