Справа № 120/1695/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2023 р. Справа № 120/1695/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25009)

про: визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1) про визнання протиправними дій відповідача 1 в частині відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; скасування рішення №64 від 01.01.2023 року в частині відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати до трудового стажу позивача період роботи для призначення пільгової пенсії з 22.08.1992 року по 01.12.2003 року та період з 01.09.1981 року по 14.07.1984 року в загальний трудовий стаж; зобов`язання відповідача 1 призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.12.2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 03.01.2023 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем 11.01.2023 року прийнято рішення №64 про відмову в призначенні позивачеві пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю в неї необхідного пільгового стажу. Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду 27.02.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.03.2023 року за вх. № 11663/23 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у відповідача 1 належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, а також рішення №64 від 11.01.2023 року, яким позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

12.04.2023 року за вх.№17191/23 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач 1 зазначає, що, з урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та ним прийнято оскаржуване рішення №64 від 11.01.2023 року. По суті позовних вимог відповідач 1 вказує, що на підставі рішення №2 від 06.02.2018 року Комісії про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, до пільгового стажу зараховано періоди з 07.05.1989 по 21.08.1992, тоді як відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 22.08.1992 року по 01.12.2003 року, як такого що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць, також до пільгового стажу не враховано період роботи з 12.09.1984 року по 27.06.1987 року, оскільки Списком №2, який затверджено в 1956 році не передбачено пільгове пенсійне забезпечення для в`язальниць-чесальниць, які зайняті в виробництві нетканних матеріалів. Відповідач 1 звертає увагу суду на те, що позивач погодилась з висновками прийнятого Рішення № 2 від 06.02.2018 року та не оскаржувала його. Крім того, за результатами розгляду наявних документів позивача при обчисленні страхового стажу не враховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Для зарахування зазначеного періоду необхідно надати підтверджуючу довідку видану навчальним закладом (архівним відділом) із зазначенням періодів та форми навчання, на підставі первинних документів. Позивач не скористалась своїм правом надання уточнюючої довідок, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, з огляду на що прийнято правомірне рішення № 64 від 11.01.2023 року про відмову в призначені пенсії з віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу. Враховуючи зазначене, відповідач 1 заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 13.04.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач 2) залучене до участі у справі як співвідповідач.

11.05.2023 року за вх.№23907/23 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач 2 вказує, що відповідно до п.2 4.2 ст. 114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 03.01.2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, на момент звернення позивач досягла 57 річного віку. Відповідач 2 звертає увагу, що страховий стаж позивача становить 35 років 04 місяці 26 днів; пільговий стаж по Списку №2 - становить 3 роки 3 місяці 16 днів. До пільгового стажу позивача зараховано періоди з 07.05.1989 року по 21.08.1992 року, на підставі рішення Комісії про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 06.02.2018 №2. За результатами розгляду наявних документів при обчисленні страхового стажу не враховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Для зарахування зазначеного періоду позивачеві необхідно було надати підтверджуючу довідку, видану навчальним закладом (архівним відділом) із зазначенням періодів та форми навчання, на підставі первинних документів, однак позивачем підтверджуючих документів не надавалось. Таким чином, у позивача відсутній необхідний пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, підтверджений уточнюючою довідкою підприємства та результатами атестації робочих місць, визначений нормами чинного законодавства. Відтак, відповідачем 2 прийнято оскаржуване рішення про відмову в призначенні позивачеві пільгової пенсії за віком.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

03.01.2023 року позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На момент звернення із вказаною заявою позивач досягла 57-річного віку.

За принципом екстериторіальності заяву позивач передано на розгляд відповідача 2.

За результатами опрацювання наданих позивачем документів, відповідачем 2 прийнято рішення №64 від 11.01.2023 року про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу.

Так, відповідачем 2 при обчисленні страхового стажу не враховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії, а до пільгового стажу зараховано періоди з 07.05.1989 року по 21.08.1992 року на підставі рішення Комісії про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 06.02.2018 №2. Таким чином пільговий стаж позивача за Списком № 2 складає 03 роки 03 місяці 16 днів.

Не погоджуючись з рішенням відповідача 2, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Ст. 9 Закону №1058-IV передбачено наступні види пенсійних виплат, що призначаються в солідарній системі:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Водночас законодавець передбачив можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах для окремих категорій працівників.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

П. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення особою відповідного віку та наявність необхідного страхового та пільгового стажу роботи на певних посадах.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 03.01.2023 року звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На момент звернення із вказаною заявою позивач досягла 57-річного віку. Відповідач 2 прийняв рішення №64 від 11.01.2023 року про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу. У вказаному рішенні зазначено, що при обчисленні страхового стажу позивача не враховано період її навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Крім того, відповідачем 2 до пільгового стажу зараховано періоди з 07.05.1989 року по 21.08.1992 року на підставі рішення Комісії про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 06.02.2018 №2.

Таким чином, пільговий стаж позивача за Списком № 2 складає 03 роки 03 місяці 16 днів.

Надаючи оцінку підставам прийняття рішення №64 від 11.01.2023 року, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

П. 8 Порядку №637 визначено, що 8 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

В матеріалах справи міститься копія диплому позивача серії НОМЕР_1 про здобуття нею освіти в Комаргородському середньому СПТУ-9 Томашмільського району.

Зазначений диплом містить відомості про період навчання позивача з 01.09.1981 року по 14.07.1984 року за професією майстер-плодоовочівник, а також містить підпис директора училища та заступника директора училища по навчально-виробничій роботі, печатку навчального закладу.

Водночас в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії, що, як стверджує відповідач 2, є підставою для відмови в зарахування до страхового стажу позивача періоду її навчання відповідно до вказаного диплому.

Суд критично оцінює такі твердження відповідача 2, оскільки позивач не несе відповідальності за оформлення документів, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди навчання, роботи та трудової книжки покладається на керівника навчального закладу, підприємства, організації.

Крім того суд звертає увагу на те, що обставини щодо незарахування періоду навчання, зазначені відповідачем 2, не спростовують факту самого навчання, а, отже, юридичний факт навчання позивача протягом спірного періоду є підтвердженим належними та допустимими доказами.

За даних обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення диплому на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, відповідач 2 не скористався наданим йому правом.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість відмови відповідача 2 в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 .

Щодо висновків відповідача 2, викладених в оскаржуваному рішенні, стосовно пільгового стажу роботи позивача, суд зауважує наступне.

До пільгового стажу позивача відповідачем 2 зараховано періоди з 07.05.1989 року по 21.08.1992 року на підставі рішення Комісії про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 06.02.2018 №2, відтак пільговий стаж позивача за Списком № 2 складає 03 роки 03 місяці 16 днів.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, суд при вирішенні справи оцінює рішення відповідача 2 №64 від 11.01.2023 року саме з тих підстав, що наведені у ньому.

Суд зауважує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав, а також переконливих та зрозумілих мотивів його прийняття.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

З аналізу оскаржуваного рішення, судом встановлено, що відповідачем 2 не зазначено які саме періоди та з яких підстав ним не зараховано до пільгового стажу позивача.

Вказане не дає суду можливості проаналізувати наявність змістовної інформації щодо мотивів прийняття відповідачем 2 оскаржуваного рішення в частині обчислення пільгового стажу позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що рішення відповідача 2 №64 від 11.01.2023 року не відповідає вимогам КАС України, а тому наявні підстави для визнання його протиправним та скасування, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд також зауважує, що позивачем заявлено вимогу про визнання протиправними дій відповідача 4 в частині відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак оскільки юридичним вираженням таких дій є саме рішення відповідача 2 №64 від 11.01.2023 року, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 зарахувати до трудового стажу позивача період роботи для призначення пільгової пенсії з 22.08.1992 року по 01.12.2003 року та період з 01.09.1981 року по 14.07.1984 року в загальний трудовий стаж та зобов`язання відповідача 1 призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.12.2022 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, оскільки суд дійшов висновку про безпідставність відмови відповідача 2 в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1981 року по 14.07.1984 року, то відповідно наявні підстави для зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача вказаний період, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, як зазначалось судом вище, в оскаржуваному рішенні відповідачем 2 не зазначено які саме періоди не зараховані ним до пільгового стажу позивача, з огляду на що судом не досліджувалось питання та не надавалась оцінка обставинам незарахування до пільгового стажу позивача періоду з 22.08.1992 року по 01.12.2003 року та наявності необхідного пільгового стажу для призначення пенсії. Відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача 1 зарахувати до пільгового стажу позивача період її роботи з 22.08.1992 року по 01.12.2003 року та, відповідно, призначити позивачу пенсію за віком.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача від 03.01.2023 року про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн.

Таким чином. поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 підлягає сума у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637, та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 11.01.2023 року № 64.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1981 року по 14.07.1984 року згідно диплому серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2023 року про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, , )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 24.05.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна