Справа № 140/779/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/779/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.09.2022 № в частині застосування штрафної санкції на суму 152476,42 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку за місцем здійснення діяльності позивача, за результатами якої складено акт перевірки № 10098/03-20-07-05/ НОМЕР_1 від 26.11.2021.

У висновку зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення п.п. 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», а саме реалізація товару без застосування РРО, без роздрукування та надання чека покупцю, незабезпечення режиму попереднього програмування найменування товарів (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД для підакцизних товарів), порушення ведення обліку товарних запасів.

На підставі вказаного акту фактичної перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 15.12.2021 № , яким до підприємця застосовано штраф в сумі 169476,42 грн.

Позивачем було подано скаргу на дане податкове повідомлення-рішення до ДПС України. За результатами розгляду скарги, згідно рішення від 07.09.2022 вказане ППР було скасовано в частині накладення штрафу в сумі 17000 грн, в іншій частині - без змін.

15.09.2022 відповідачем винесено ППР № про застосування до позивача штрафної санкції на суму 152476,42 грн.

Позивач вважає необґрунтованими висновки акту перевірки про порушення ним вимог ведення товарних запасів за місцем здійснення господарської операції, оскільки ним під час проведення перевірки було повідомлено посадових осіб контролюючого органу про те, що торгівля ним здійснюється за однією адресою, а первинні документи на товар зберігають за іншою.

На момент проведення перевірки у нього були наявні всі необхідні первинні документи на товар, що ним реалізовувався, що в свою чергу виключає наявність вказаного в акті перевірки порушення. Вказує на те, що норми чинного законодавства не вимагають ведення обліку товарних запасів на складах та місцях реалізації товару, а лише встановлюють обов`язок для суб`єктів господарювання вести такий облік. З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що посадовими особами ДПС проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якої складено акт перевірки від 26.11.2021 № 10098/03-20-07-05.

У висновку зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення позивачем п.п. 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій» від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі Закон №265/95-ВР), а саме реалізація товару без застосування РРО, без роздрукування та надання чека покупцю, незабезпечення режиму попереднього програмування найменування товарів ( із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД для підакцизних товарів),порушення ведення обліку товарних запасів.

На підставі вказаного акту фактичної перевірки відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.09.2021 № .

Звертає увагу на норми ст. 44 ПК Україні в частині ненадання позивачем під час перевірки та під час розгляду скарги первинних документів на підтвердження обставин реалізації товару в магазині, який є належним чином облікованим. Не надання таких документів прирівнюється до їх відсутності.

Відтак контролюючим органом було встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на суму 73686,06 грн. Також були зафіксовано і інші порушення вимог даного закону, які позивачем не були спростовані. З врахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якої складено акт перевірки від 26.11.2021 №№ 10098/03-20-07-05/ НОМЕР_1 (а.с.7-8).

У висновку зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення позивачем п.п. 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», а саме: реалізація товару без застосування РРО, без роздрукування та надання чека покупцю, незабезпечення режиму попереднього програмування найменування товарів (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД для підакцизних товарів), порушення ведення обліку товарних запасів.

На підставі вказаного акту фактичної перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 15.12.2021 № , яким до підприємця застосовано штраф в сумі 169476,42 грн.

ФОП ОСОБА_1 , не погодившись із зазначеним рішенням, в порядку адміністративного оскарження подав скаргу до ДПС України (а.с.135-136), яка своїм рішенням від 07.09.2022 №10533/6/99-00-06-03-02-06 скасувала ППР в частині застосованих штрафних санкцій у сумі 17000 грн, а в іншій частині оскаржуване рішення залишила без змін (а.с.11-15).

15.09.2022 ГУ ДПС у Волинській області з врахуванням рішення ДПС України від 07.09.2022 №10533/6/99-00-06-03-02-06 винесено ППР № про застосування до позивача штрафної санкції на суму 152476,42 грн (а.с.9).

Позивач не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У розумінні підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

З приводу висновків перевірки про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом №265/95-ВР. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.13 пункту 20.1 статті 20 ПК України (далі ПК України) контролюючі органи визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктами 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 62.1 статті 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Як встановлено пунктами 1-2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.

Надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

Відповідно до пунктів11- 12 статті 3 даного Закону проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Згідно з пунктами 1, 7 статті 17 Закону за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

Статтею 20 Закону № 265/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (пункт 2 статті 3 Закону № 996-XIV).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-ХIV (далі Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Під час перевірки було встановлено порушення позивачем ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів та здійснення продаж товарів, які не відображені в обліку, а саме відсутні прихідні документи на товар в місці їх реалізації на загальну суму 73686,06 грн, які не підтверджені під час проведення перевірки первинними документами, що підтверджують облік та походження товарів.

При цьому слід зауважити, що такий висновок відповідача ґрунтується лише на неподанні таких документів при проведенні перевірки та не долученні їх до скарги при адміністративному оскарженні ППР.

Однак, суд з вказаним висновком податкового органу не погоджується, враховуючи наступне.

Так дійсно норми чинного законодавства передбачено, що суб`єкт господарювання може здійснювати реалізацію товару за умови належного його обліку.

Крім того нормами статті 44 ПК України визначено порядок подання документів на підтвердження господарських операцій, та наслідки їх неподання.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності сторін є одним із найбільш вагомих принципів в адміністративному судочинстві. Зазначений принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Водночас, слід ураховувати, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.

Отже враховуючи зазначене, позивач не позбавлений можливості подати будь-які належні та допустимі докази безпосередньо в судове засідання.

При цьому Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 у справі № 640/966/20 вказав, що при поданні первинних документів, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку вони повинні бути досліджені в судовому засіданні та їм повинна бути надана правова оцінка.

Як вбачається із долучених до справи документів, а саме: видаткових накладних датованих за період січень-листопад 2021 року (а.с.16-63) позивачем придбавався товар (алкогольні напої та сигарети різного найменування), який ним реалізовувався у магазині за місцем проведення фактичної перевірки.

Вказаний товар був доставлений у місце його реалізації, що підтверджується ТТН (а.с.64-92).

Суд зауважує, що порівняння асортименту у вказаних видаткових накладних відповідає зазначеним під час проведення перевірки контролюючим органом відомостям (долученими до акту перевірки (а.с.115-132), та по яким зроблено висновок про неналежний їх облік.

Отже, на момент проведення перевірки та здійснення реалізації товару у позивача були наявні первинні документи на їх придбання, що свідчить про їх належний облік.

Також суд зауважує, що при проведенні перевірки продавець вказала, що первинні документи на товар, що реалізовується знаходяться у підприємця.

При цьому, контролюючи органом будь-яких запитів до підприємця про надання таких документів не надавалось, та акт про відмову в наданні документів не складався.

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції щодо придбання позивачем товару, який реалізовувався ним у власному магазині; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами; відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем ведення обліку товарних запасів.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість вказаних вище висновків про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, викладених в акті фактичної перевірки та прийнятого на їх підставі податкового повідомлення-рішення від 15.09.2022 № в частині накладення штрафної (фінансової) санкції на суму 147372,12 грн, а тому з наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позов в цій частині підлягає до задоволення.

З вищевикладених підстав суд відхиляє доводи представника відповідача про порушення позивачем норм пункту 44.6 статті 44 ПК України, відтак застосування наслідків нею встановлених відсутність таких документів.

Суд зауважує, що ППР від 15.09.2022 № про застосування штрафних санкцій винесено на загальну суму 152475,42 грн.

При цьому, до даного ППР включено порушення, які виявлені під час проведення перевірки, а саме по пунктах 1, 2, 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а саме: реалізація товару без застосування РРО, без роздрукування та надання чека покупцю, незабезпечення режиму попереднього програмування найменування товарів (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД для підакцизних товарів).

Позивач оскаржує ППР повністю.

Однак, в обґрунтуванні підстав позову, ні у долучених до нього документах ФОП ОСОБА_1 вказані висновки акту перевірки та винесеного на підставі нього ППР в цій частині не ставить під сумнів та фактично не оскаржує.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відтак, враховуючи зазначене, суд зважаючи на підстави та предмет позовних вимог, в межах розгляду даної справи не надає правову оцінку правомірності винесення відповідачем ППР на суму 5104,30 грн.

Отже, враховуючи вищевказане в задоволені позовних вимог про скасування ППР від 15.09.2022 № в частині застосування штрафних санкцій на суму 5104,30 грн слід відмовити.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1535,60 грн, що підтверджується квитанціями від 19.01.2023 №№ 0.0..1, 0.0..1 ( а.с.4-5).

Оскільки позов задоволено частково, то судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог. Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений згідно квитанціями від 19.01.2023 №№ 0.0..1, 0.0..1 в сумі 1473,72 грн.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Волинській області від 15.09.2022 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 147372,12 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 1473,72 грн (одна тисяча чотириста сімдесят три гривні 72 копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, ).

Суддя Р.С. Денисюк