Справа № 320/960/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року № 320/960/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання недійсним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Київській області (далі також - ГУ ДПС у Київській області, відповідач) у якій позивач просить визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № -1006 від 08 вересня 2022 року.

Ухвалою суду від 24 січня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про його звільнення від сплати земельного податку на підставі підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (далі ПК України), оскільки він зареєстрований як фізична особа-підприємець (є платником єдиного податку III групи) та здійснює свою підприємницьку діяльність на земельній ділянці та у розташованих на ній приміщеннях, що перебувають у його приватній власності.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в наданому суду відзиві.

Не погоджуючись із такими доводами відповідача, позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Броварською районною державною адміністрацією Київської області 16 лютого 2005 року, зареєстровано позивача як фізичну особу-підприємця (номер запису: 0000392). Позивач є платником єдиного податку III групи.

Позивач має у приватній власності земельну ділянку площею 4, 4600 га (кадастровий номер :01:060:0005), цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02), категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, на якій знаходиться нежитлова будівля, завод вентиляційних виробів та холодильної техніки (I черга), загальною площею 3111 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

08 вересня 2022 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № -1006, яким позивачеві визначено суму грошового зобов`язання зі сплати земельного податку за податковий період 2022 рік в розмірі 30 534, 41 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пунктів 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Статтею 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Аналіз положень ПК України дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Пунктом 269.2 статті 269 ПК України унормовано, що особливості справляння земельного податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

За змістом наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Водночас підпункт 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України прямо визначає, що платники єдиного податку не звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються для надання їх та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування.

Суд бере до уваги, що позивач є платником єдиного податку III групи (ставка єдиного податку 5%) з 01 січня 2012 року та здійснює господарську діяльність за КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Позивачем до матеріалів справи було долучено договір оренди № 01032019 від 01 березня 2019 року, на підставі якого позивач (орендодавець) надає товариству з обмеженою відповідальністю «Пухівський вентиляційний завод» (орендар) у строкове платне володіння та користування на умовах оренди частину будівлі, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Соборна (Радгоспна), 63, та відповідну земельну ділянку в розмірі 0, 197 га.

Тобто наявна у позивача земельна ділянка, яка стала об`єктом оподаткування на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, використовується ним саме в цілях передачі її та розташованого на ній нерухомого майна в оренду.

Таким чином безпідставним є посилання позивача на вимоги підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України як на підставу його звільнення від обов`язку сплати земельного податку.

Доводи позивача про використання вказаної земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна з метою надання послуг за договором № 010121-1 від 01 січня 2021 року без передачі такого майна в оренду, судом оцінюються критично з огляду на таке.

На підставі умов договору № 010121-1 від 01 січня 2021 року позивач (виконавець) зобов`язується на замовлення товариства з обмеженою відповідальністю «Пухівський вентиляційний завод» (замовник) надавати за плату послуги з виробництва промислового холодильного та вентиляційного устаткування, надання в оренду інших машин й устаткування та товарів, надання інших комерційних послуг.

Суд звертає увагу, що умови такого договору жодним чином не регулюють питання використання позивачем при його виконанні конкретної земельної ділянки або іншого нерухомого майна, а тому такий договір не підтверджує використання позивачем при виконанні його умов земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та/або розташованих на ній приміщень.

Більше того обставини виконання вказаного договору жодним чином не впливають на обставини передачі позивачем в оренду частини зазначеної земельної ділянки та розташованих на ній приміщень з договором оренди № 01032019 від 01 березня 2019 року, факт чого свідчить про те, що підпункт 4 пункт 297.1 статті 297 ПК України не може врегульовувати спірні правовідносини.

Таким чином відповідачем було правомірно покладено на позивача обов`язок зі сплати земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у 2022 році, на підставі податкового повідомлення-рішення № -1006 від 08 вересня 2022 року.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (03151, місто Київ, вулиця Народного ополчення, будинок 5-А; код ЄДРПОУ ВП 44096797) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № -1006 від 8 вересня 2022 року відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.