Справа № 420/5182/19
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5182/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Об`єднаного командного пункту Об`єднаних сил, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України, про визнання протиправними та скасування наказу від 14.07.2019 року №631 та наказу від 31.07.2019 року №147, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних Сил України в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командувача об`єднаних сил №631 від 14.07.2019 року «Про результати службового розслідування» в частині направлення матеріалів службового розслідування командирові військової частини НОМЕР_1 з метою вирішення питання щодо притягнення головного сержанта 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 41 822,04 грн.;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №147 від 31.07.2019 року про притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 у розмірі вартості знищеного автомобіля УА3-3151 в/н НОМЕР_2 на суму 41 822,04 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до наказу Генерального штабу ЗСУ від 01.04.2019 року №37/дск та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2019 року його було відряджено разом із закріпленим автомобілем для виконання службових (бойових) завдань у складі УС СЦК з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 .

05.07.2019 року позивач отримав усний наказ старшого офіцера спостережної групи "станиця Луганська" СЦКК полковника ОСОБА_2 здійснити ремонт автомобіля УА3-3151 в/н НОМЕР_2 в приватній автомайстерні, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При проведені ремонту автомобіля працівниками автомайстерні, на території автомайстерні сталася пожежа, під час якої було знищено автомобіль УА3-3151. При цьому, намагаючись потушити вогонь, ОСОБА_1 одержав термічний опік полум`ям ПАБ ст. 6% правої гомілки та стопи.

В подальшому наказом командувача Збройних сил від 06.07.2019 року №593 було призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до знищення автомобіля УА3-3151 в/ НОМЕР_3 та травмування головного сержанта 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування наказом командувача об`єднаних сил №631 від 14.07.2019 року матеріали службового розслідування були направлені командиру військової частини НОМЕР_1 з метою вирішення питання щодо притягнення у встановленому законодавством порядку сержанта ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості знищеного автомобіля УА3-3151 на суму 41 822,04 грн.

Наказом №147 від 31.07.2019 року позивача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості знищеного автомобіля на суму 41 822,04 грн.

Водночас позивач вважає вищезазначені накази від 14.07.2019 року №631 та від 31.07.2019 року №147 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки матеріалами службового розслідування не доведена його вина в скоєні даного правопорушення, не виявлено причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби.

При цьому пожежним розрахунком ДПРЧ-24 ГУ ДСНС України в Луганській області 05.07.2019 року складено акт пожежі, в якому зазначено, що ймовірною причиною пожежі є необережне поводження з вогнем невстановленою особою.

В матеріалах службового розслідування відсутні посилання на відповідні матеріали розслідування події поліцією, де встановлено коло безпосередньо винних осіб.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративна справа №420/5182/19 була розподілена для розгляду судді Кравченко М.М.

Ухвалою суду від 16.09.2019 року адміністративний позов було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суд від 23.10.2019 року занесеною до протоколу судового засідання було задоволено клопотання Генерального штабу Збройних Сил України та замінено зазначеного суб`єкта владних повноважень на Командування Об`єднаних Сил.

Ухвалою суд від 04.12.2019 року занесеною до протоколу судового засідання було задоволено клопотання позивача та замінено відповідача по справі з Командування Об`єднаних Сил на Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 13.01.2020 року занесеною до протоколу судового засідання було задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 та замінено відповідача по справи з Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України на Об`єднаний командний пункт Об`єднаних сил. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України.

В подальшому 07.03.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду адміністративна справа №420/5182/19 була перерозподілена судді Білостоцькому О.В.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Об`єднаного командного пункту Об`єднаних сил, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч. 5 ст. 262 КАС України.

Від Військової частини НОМЕР_1 та Об`єднання командного пункту Об`єднаних сил відзиву на позовну заяву під час розгляду справи суддею Білостоцьким О.В. надано не було.

Водночас, під час перебування справи в провадженні судді Кравченко М.Н. 15.10.2019 року Військовою частиною НОМЕР_1 до суду було надано відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що 29.07.2019 року на адресу військової частини надійшли копія акту службового розслідування разом із додатками та копія наказу Командувача об`єднаних сил від 14.07.2019 року №631.

За результатами проведеного службового розслідування було встановлено, зокрема, порушення головним сержантом 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 сержантом військової служби за контрактом ОСОБА_1 вимог абзацу 6 статті 11, статті 13, статті 16, статті 187, частини 10 Додатку 19 «Вимог пожежної безпеки» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внаслідок недотримання правил пожежної безпеки, необережного поводження з вогнезаймистою рідиною.

З огляду на зазначене пунктом 1 наказу Командувача об`єднаних сил від 14.07.2019 №631, командиру військової частини НОМЕР_1 було наказано вирішити питання щодо притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості знищеного автомобіля УАЗ 3151 військовий номер НОМЕР_2 на суму 41822,04 грн. (сорок одна тисяча вісімсот двадцять дві грн. 04 коп.).

В подальшому, 31.07.2019 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №147 позивача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості знищеного автомобіля УАЗ 3151 військовий номер НОМЕР_2 на суму 41822,04 грн. (сорок одна тисяча вісімсот двадцять дві грн. 04 коп.).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України пояснень по суті спірних правовідносин також не надала.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом у справі встановлено наступне.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2019 року №25 «Про перезакріплення автомобільної техніки за водіями військової частини НОМЕР_1 » автомобіль УАЗ-3151 військовий номер НОМЕР_2 був закріплений за сержантом ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 01.04.2019 року №37/дск та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2019 року позивача було відряджено разом із закріпленим автомобілем для виконання службових (бойових) завдань у складі УС СЦКК з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 .

Як вбачається з акту службового розслідування від 11.07.2019 року (а.с. 15-28; 65-77), 05.07.2019 року сержант ОСОБА_1 отримав усний наказ від полковника ОСОБА_2 поїхати в приватну атомайстерню за адресою: АДРЕСА_2 , на технічну яму за попередньою домовленістю з громадянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для здійснення заміни підшипників ступиці заднього мосту. Зазначений ремонт був необхідний у зв`язку із необхідністю оперативного полагодження автомобіля для його використання у службових питаннях, а саме через розведення сил та засобів на ділянці №1 (Станиця Луганська).

Відповідно до пояснень позивача, вказаних у акті службового розслідування, після прибуття ним до автомайстерні для виконання ремонту транспортного засобу, там знаходились громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які і повинні були здійснити ремонті роботи. Приступивши до ремонту ОСОБА_3 попросив позивача відлити з баку автомобіля невелику кількість бензину для промивки деталей. Після цього громадянин ОСОБА_3 розпочав розбір задньої правової ступиці. В подальшому біля ОСОБА_3 спалахнув вогонь, після чого останній вибіг на вулицю, сів у власну машину та від`їхав у невідомому напрямку. При цьому ОСОБА_1 намагався самотужки погасити вогонь. Добратись до вогнегасника позивач не мав змоги, оскільки задня частина машини вже була охоплена полум`ям. З огляду на зазначене, позивач намагався знайти вогнегасник у приміщенні автомайстерні, водночас його там не було, як і не було води у кранах. Після цього ОСОБА_1 повернувся до машини щоб забрати документи та вибіг на вулицю, де зателефонував черговому спостережної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та повідомив про подію.

Після евакуації сержанта ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні смт Станиця Луганська де йому була надана перша медична допомога, а також проведено огляд з метою виявлення стан алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння. За результатами огляду ознак сп`яніння у позивача не виявлено.

Також з акту службового розслідування вбачається, що під час огляду місця події 05.07.2019 року о 20.30 виявлено знищену вогнем автомайстерню та військовий автомобіль УА3-3151 військовий номер НОМЕР_2 , який знаходився всередині. Встановлено, що перед початком пожежі, на автомобілі працівниками майстерні проводились ремонтні роботи по заміні підшипника ступиці заднього правого колеса. На згарищі поблизу автомобіля виявлено рештки обладнання майстерні, а саме: зварювальний апарат, слюсарний інструмент, токарний станок, лебідка, рештки майна. При огляді автомобіля виявлено повне знищення вогнем автомобільних шин (5 шт), салону автомобіля, навісного обладнання, АКБ, скла. За попередніми даними транспортний засіб відновленню не підлягає (п.3.2 акту).

Згідно п.3.3 Акту пожежним розрахунком ДПР4-24 ГУ ДСНС України в Луганській області пожежу було ліквідовано 05.07.2019 року о 15.10 та складено Акт пожежі, в якому зазначено, що ймовірною причиною пожежі є "необережне поводження з вогнем невстановленою особою».

Відповідно до п.3.4 Акту в приміщенні автомайстерні були відсутні протипожежні засоби, приміщення було обладнано з порушеннями правил безпеки, наприклад, виявлено знаходження зварювального апарату в безпосередній близькості до технічної ями для ремонту автомобілів.

Згідно п.3.5 Акту ймовірною причиною виникнення спалаху могло бути необережне поводження з вогнезаймистою рідиною, а саме переливання бензину в пластикову тару, при виконанні ремонтних робіт, що могло спричинити заряд статичної електроенергії, або джерелом займання міг стати зварювальний апарат, заживлений в електромережу у безпосередній близькості до пально-мастильних матеріалів та місця ремонту автомобіля.

При цьому у п. 4.2 Акту службового розслідування вказано, що сержантом ОСОБА_1 були порушені правила поводження з вогнезаймистими рідинами та правила пожежобезпеки, а саме: було розпочато ремонтні роботи без виконання всіх вимог пожежної безпеки (наявність засобів пожежогасіння, прибирання робочого місця від легкозаймистих матеріалів), здійснив переливання легкозаймистої рідини не в металевий, а пластиковий посуд. Вказані вище порушення сержанта ОСОБА_1 призвели до нанесення державі збитків в розмірі вартості знищеного автомобіля.

За таких умов, як вказано у акті службового розслідування, своїми діями сержант ОСОБА_1 порушив вимоги наступних правових актів: абзацу 6 статті 11, статті 13, статті 16, статті 187, частини 10 Додатку 19 «Вимог пожежної безпеки» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

З огляду на вищевикладене, 14.07.2019 року наказом Командувача об`єднаних сил №631 (а.с. 73-77) було наказано направити матеріали службового розслідування командирові ВЧ НОМЕР_1 з метою вирішення питання щодо притягнення у встановленому законом порядку головного сержанта 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості знищеного автомобіля УАЗ-3151 військовий номер НОМЕР_2 на суму 41822,04 грн. внаслідок не дотримання правил пожежної безпеки, необережного поводження з вогнезаймистою рідиною та за порушення вимог абзацу 6 статті 11, статті 13, статті 16, статті 187, частини 10 Додатку 19 «Вимог пожежної безпеки» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

31.07.2019 року наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №147 (а.с. 78-79) головного сержанта 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості знищеного автомобіля УАЗ-3151 військовий номер НОМЕР_2 на суму 41822,04 грн.

Також наказом встановлено:

- занести нестачу військового майна автомобільної служби на суму 41 822,04 грн. (сорок одна тисяча вісімсот двадцять два грн. 04 коп.) до книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 ;

- утримувати з грошового забезпечення головного сержанта 2 автомобільного взводу автомобільної роти, сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 шкоду в рахунок завданих державі збитків, у розмірі 41 822,04 грн. з відрахуванням з грошового забезпечення 20%, до повного погашення всієї суми, щомісяця;

- відповідно до абзацу 9 пункту 5 розділу 16 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року головному сержанту 2 автомобільного взводу автомобільної роти, сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , не виплачувати премію у повному обсязі за липень місяць 2019 року.

Не погоджуючись із вищезазначеними наказами від 14.07.2019 року №631, від 31.07.2019 року №147 та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/5182/19.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу 6 статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців зокрема такий обов`язок, як знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту передбачено право командира - віддавати накази і розпорядження, та обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно ст.ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Згідно ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст. 97 Дисциплінарного статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР (далі Положення №243/95).

Відповідно до п.2 Положення №243/95, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Відповідно до п. 3 Положення №243/95 про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно з п.4 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Відповідно до п.8 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно з п.13 Положення №243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п.16 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. У разі виявлення недостачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) чи інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, установ та організацій - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності). Сума стягнень за втрачене майно може бути зменшена командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України, - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.

Згідно з п.17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Відповідно до п.18 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця або військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Згідно з п.19 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Відповідно до п.21 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Приписами пунктів 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

При цьому, згідно з п. 37 Положення №243/95 матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Отже, необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Як було встановлено судом, позивача, як військовослужбовця ЗС України, притягнуто до повної матеріальної відповідальності за пошкодження військового майна.

В даному випадку, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок проведеного службового розслідування, в якому встановлено порушення головним сержантом 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 сержантом військової служби за контрактом ОСОБА_1 вимог абзацу 6 статті 11, статті 13, статті 16, статті 187, частини 10 Додатку 19 «Вимог пожежної безпеки» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внаслідок недотримання правил пожежної безпеки, необережного поводження з вогнезаймистою рідиною.

Згідно статті 13 Статуту військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Пожежна безпека в Збройних Силах України забезпечується здійсненням комплексу організаційних і технічних заходів, спрямованих на запобігання виникненню пожежі, та системою пожежного захисту (стаття 187 Статуту).

Зварювальні та інші роботи з вогнем проводяться з дозволу командира і за узгодженням з пожежною службою частини. У разі необхідності виставляється пожежний пост. Приступати до проведення вогненебезпечних робіт дозволяється тільки після виконання всіх вимог пожежної безпеки (наявність засобів пожежогасіння, прибирання робочого місця від легкозаймистих матеріалів, захист конструкцій тощо). Після проведення вогненебезпечних робіт робоче місце слід ретельно оглянути і вжити заходів до усунення порушень, які можуть спричинити пожежу (частини 10 Додатку 19 «Вимог пожежної безпеки» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

В свою чергу, надаючи правову оцінку висновкам проведеного службового розслідування суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так матеріали службового розслідування не місять жодного доказу того, що пожежа яка виникла у приватній атомайстерні за адресою: АДРЕСА_2 була спричинена протиправними діями позивача.

Так, позивач 05.07.2019 року отримав усний наказ від полковника ОСОБА_2 поїхати в приватну атомайстерню за адресою: АДРЕСА_2 , на технічну яму за попередньою домовленістю з громадянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для здійснення заміни підшипників ступиці заднього мосту. При цьому під час виконання ремонтних робіт (іншими особами, а саме працівниками майстерні) спалахнув вогонь.

Як вказано у акті службового розладжування ОСОБА_1 намагався самотужки погасити вогонь. Водночас добратись до вогнегасника позивач не мав змоги, оскільки задня частина машини вже була охоплена полум`ям. Також позивач намагався знайти вогнегасник у приміщенні автомайстерні, водночас його там не було, як і не було води у кранах.

Згідно п. 3.3 Акту пожежним розрахунком ДПР4-24 ГУ ДСНС України в Луганській області пожежу було ліквідовано 05.07.2019 року о 15.10 та складено Акт пожежі (а.с. 155), в якому зазначено, що ймовірною причиною пожежі "необережне поводження з вогнем невстановленою особою». Тобто доказів того, що саме позивач вчинив дії, які призвели до пожежі та знищення транспортного засобу акт службового розслідування не містить.

Більш того, у п.3.4 Акту вказано, що у приміщенні автомайстерні були відсутні протипожежні засоби, приміщення було обладнано з порушеннями правил безпеки, наприклад, виявлено знаходження зварювального апарату в безпосередній близькості до технічної ями для ремонту автомобілів. Тобто порушення правил пожежної безпеки, щодо облаштування майстерні, було допущено її власником, на що позивач не міг змоги вплинути.

Також згідно п.3.5 Акту вказано, що ймовірною причиною виникнення спалаху могло бути необережне поводження з вогнезаймистою рідиною, а саме переливання бензину в пластикову тару, при виконанні ремонтних робіт, що могло спричинити заряд статичної електроенергії, або джерелом займання міг стати зварювальний апарат, заживлений в електромережу у безпосередній близькості до пально-мастильних матеріалів та місця ремонту автомобіля.

Тобто у акті перевірки також не встановлено конкретну причину виникнення пожежі, а наведено лише припущення щодо причини, що могла спровокувати пожежу.

З системного аналізу вимог чинного законодавства України та досліджених матеріалів справи суд доходить висновку, що відповідачами відповідно до частини другої статті 77 КАС України не доведено вину позивача у нестачі військового майна, як не доведено і завдання позивачем прямої дійсної шкоди, як того вимагають приписи пункту 3 Положення №243/95, не доведено, що поведінка позивача була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що оскаржуваний позивачем наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2019 року №147 в частині п.1 наказу, пп.пп.2-3 п.2 є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, суд не вбачає підстав для скасування наказу Командувача об`єднаних сил від 14.07.2019 року №631, яким було наказано направити матеріали службового розслідування командирові ВЧ НОМЕР_1 з метою вирішення питання щодо притягнення у встановленому законом порядку головного сержанта 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості знищеного автомобіля УАЗ-3151 військовий номер НОМЕР_4 на суму 41822,04 грн., оскільки такий наказ жодними чином не порушує права та інтереси позивача, є проміжним (процесуальним) наказом, та його скасування жодними чином не призведе до відновлення прав позивача в даній адміністративній справі.

Більш того, зазначений наказ вичерпав свою дію після прийняттям наказу від 31.07.2019 року №147 про притягнення головного сержанта 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.

Інші посилання учасників справи не впливають на висновки суду в даній адміністративній справі.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору у справі №420/5182/19 не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), Об`єднаного командного пункту Об`єднаних сил (84551, Донецька область, м. Часів Яр), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України (03168 м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) про визнання протиправними та скасування наказів задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункт 1, пп.пп. 2-3 пункту 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2019 року №147.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький