Справа № 480/2037/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2023 року Справа № 480/2037/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Жучкова Т.В.,
представника позивача - Архіпенка О.І.,
представників відповідача - Олійника А.В., Хурсенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2037/23 за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення премії та грошового забезпечення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просить:
1. Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення «сувора догана».
2. Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 83 662, 21 грн.
3. Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.
4. Визнати протиправним та скасувати пункт 22 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині невиплати ОСОБА_1 , премії за січень 2023 року в повному обсязі.
4. Стягнути з Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням на користь ОСОБА_1 у розмірі невиплаченої премії за січень 2022 року та 20 % грошового забезпечення за лютий 2023 року.
Свої вимоги мотивує тим, що, будучи командиром військової частини, він виконує свої службові обов`язки належним чином, з повною відданістю військовій справі, успішно виконуючи поставлені завдання в умовах ведення бонових дій під час дії правового режиму воєнного стану.
Зазначає, що він як командир військової частини НОМЕР_1 належним чином виконав покладені на нього обов`язки військової служби та вжив всіх необхідних заходів щодо організації списання військового майна.
Військовослужбовці військової частини є цивільними особами, не мають необхідних знань та досвіду щодо списання майна у Збройних Силах України. Представниками Сумського ОТЦК та СП жодної допомоги та роз`яснень в цих питаннях не надавалося, хоча ІНФОРМАЦІЯ_1 був доводячим органом військової частини НОМЕР_1 , більш того бухгалтерський облік майна військової частини здійснювався відділом фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , а облік майна по службах військової частини здійснювався так само посадовими особами відділу забезпечення Сумського ОТЦК та СП.
Комісією Сумського ОТЦК та СП, яка проводила дане службове розслідування, проігноровано факт того, що квадрокоптер Маvіс ОСОБА_2 був втрачений під час ведення бойових дій, за цим фактом було проведено службове розслідування, під час якого також підтверджено дані обставини, представниками прокуратури надано відповідне рішення щодо відсутності ознак кримінального правопорушення та, як наслідок, немає підстав для внесення відомостей до ЄРДР.
Крім того, взагалі не взятий до уваги факт того, що списання майна в Збройних Силах України є тривалим процесом та потребує затвердження відповідних посадових осіб вищого командування.
Службовим розслідуванням не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій позивача, який відповідно до ст.9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» від 15.03.2022р. №2124-ІХ звільняється від відшкодування шкоди, заподіяної ним під час виконання бойових завдань внаслідок дії обставин непереборної сили військових дій.
Також в акті службового розслідування не обґрунтовано, чому позивача слід притягнути саме до повної матеріальної відповідальності.
Таким чином, на думку ОСОБА_1 , п.3 та п. 22 протиправного рішення відповідача йому завдано матеріальної шкоди у розмірі невиплаченої премії за січень 2023 року та 20 % грошового забезпечення за лютий 2023 року, тому в цій частині наказ від 30.01.2023р. №20 «Про результати службового розслідування» слід скасувати та стягнути з відповідача на його користь невиплачену премію за січень 2023 року та 20% грошового забезпечення за лютий 2023 року.
Ухвалою від 09.03.2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Того ж дня судом винесено ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
29.03.2023р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.62-73), в якому у задоволенні позову просив відмовити, оскільки станом на початок квітня 2022 року військові формування Російської Федерації покинули територію Сумської області, а втрата військового майна, як встановлено під час проведення службового розслідування, так і жодним чином не спростовується ОСОБА_1 , відбулась 26.06.2022р., тобто після деокупації Сумської області та фази ведення активних бойових дій. Тому твердження про відсутність у ОСОБА_1 реальної можливості належним чином виконувати посадові обов`язки є безпідставним.
Зазначає, що за результатами проведеної інвентаризації посадовими особами Сумського обласного ТЦК та СП, згідно з актом про результати інвентаризації майна від 23.01.2023р. № 1055 та протоколу інвентаризаційної комісії необоротних активів від 23.01.2023р. б/н, виявлено факт нестачі майна, яке перебувало на військовому обліку у військовій частині НОМЕР_1 , а саме - нестачі майна, яке перебувало на обліку в службі безпілотних літальних апаратів та протиповітряної оборони, загальною вартістю 83 662, 21 грн.
Згідно з актом приймання-передачі майна від 17.06.2022р. б/н квадрокоптер Маvіс Fly Моге Соmbo (вартістю 83 662, 21 грн.) отриманий як волонтерська допомога від ТОВ «Райз Північ» військовою частиною НОМЕР_1 .
Під час виконання бойового завдання 26.06.2022р. зазначений квадрокоптер втрачено, що підтверджується витягом із Журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 .
Дії ОСОБА_1 щодо відновлення обліку та заходи щодо списання втраченого військового майна активно почались здійснюватися лише під час проведення процедури розформування військової частини та переведення його до іншого місця служби, - в січні 2023 року).
Під час проведення службового розслідування Сумським обласним ТЦК та СП щодо втрат по службі безпілотних літальних апаратів військової частини НОМЕР_1 відібрано пояснення у командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , позаштатного начальника служби безпілотних літальних апаратів військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 та позаштатного начальника служби безпілотних літальних апаратів Сумського обласного ТЦК та СП старшого лейтенанта ОСОБА_4 .
За результатами отриманих пояснень жодним із опитаних не заперечується факт втрати та не постановки на облік зазначеного вище майна.
Отже, на думку представника відповідача, своїми діями командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 порушив вимоги п. 11, 16, 58, 66 та 67 Статуту внутрішньої служби у частині неправомірного використання, знищення та нестачі майна, що використовувалося особовим складом частини, що призвело до використання не облікованих безпілотних літальних апаратів, що надійшли до військової частини НОМЕР_1 в якості благодійної допомоги і, в подальшому, були втрачені в результаті бойових дій.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є прорахунки в службовій діяльності та неналежний контроль за виконанням поставлених завдань підлеглим особовим складом з боку командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 .
Вчинення викладених порушень підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені за наслідками службового розслідування. Крім того, зазначені порушення перебувають у прямому зв`язку з виконанням підполковником ОСОБА_1 обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, комісією визначено, що вказані випадки використання майна, яке надходило для потреб військової частини НОМЕР_1 , але не перебувало на військовому обліку (безпілотні літальні апарати), трапилося внаслідок неправомірних рішень, невиконання чи неналежного виконання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 обов`язків військової служби (службових обов`язків).
Тому з метою відшкодування завданої державі шкоди правомірно притягнуто винних осіб військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і ОСОБА_1 , за наслідками неправомірного використання не облікованого і в подальшому втраченого військового майна та безвідповідального ставлення до збереження ввірених матеріальних цінностей до матеріальної та дисциплінарної відповідальності.
Ухвалою від 13.04.2023р. підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідача у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що має бути задоволений частково, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015р. № 389-УІІІ «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон України № 389-УІІІ), введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022р. (п. 1 Указу Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ Президента № 64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ із змінами, внесеними згідно з Указами Президента).
Військовому командуванню (зокрема, Генеральному штабу Збройних Сил України (далі - ЗСУ), Командуванню об`єднаних сил ЗСУ, командуванням видів, окремих родів військ (сил) ЗСУ, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин ЗСУ) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування визначено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України № 389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави (п. 2 Указу Президента № 64/2022).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 1, 17 та 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України оголошено проведення загальної мобілізації, мобілізацію провести протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом та, зокрема, на території Сумської області (п. 1-3 Указу Президента України від24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ Президента № 65/2022), затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ із змінами, внесеними згідно з Указами Президента).
Призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб ЗСУ визначено здійснити в обсягах, згідно з мобілізаційними планами (п. 4 Указу Президента № 65/2022).
Відповідно до витягів із наказу військового комісара Сумського обласного ТЦК та СП (по стройовій частині) від 26.02.2022р. № 44 та відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом підполковника ОСОБА_1 , призваного 24.02.2022р. Сумським міським ТЦК та СП Сумської області, вважати призначеним командиром 15 окремого стрілецького батальйону Сумського обласного ТЦК та СП та поставленим на всі види забезпечення та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с.218).
Згідно з витягом із наказу начальника Сумського обласного ТЦК та СП (по стройовій частині) від 01.03.2022р. № 2 пп. 1 наказу військового комісара Сумського обласного ТЦК та СП (по стройовій частині) від 26.02.2022 № 44 викладено в такій редакції, - підполковника ОСОБА_1 , призваного 01.03.2022р. Сумським міським ТЦК та СП Сумської області, на посаду командира військової частини НОМЕР_1 Сумського обласного ТЦК та СП, вважати таким, що з 01.03.2022р. зарахований до списків особового складу і поставлений на всі види забезпечення та таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою 219-220).
Наказом начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.01.2023р. №55 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування стосовно посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 за фактом нестачі майна військової частини НОМЕР_1 , що призвело до завдання шкоди державному майну (а.с.74).
За результатами службового розслідування комісією складено акт від 30.01.2023р. (а.с.11-16), запропоновано та згідно із наказом начальника Сумського обласного ТЦК та СП (з основної діяльності) від 30.01.2023р. №20 «Про результати службового розслідування» визначено:
за порушення військової дисципліни, зокрема ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накладено на командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана»;
за неналежне виконання обов`язків військової служби та службових обов`язків, внаслідок чого державі завдано шкоду, командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 83 662, 21 грн. по службі безпілотних літальних апаратів;
утримати кошти з грошового забезпечення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 за встановленим порядком відповідно до Закону з лютого 2023 року в розмірі 20 % місячного грошового забезпечення;
не виплачувати премію в повному обсязі за січень 2023 року командиру військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 (а.с.76-79).
З актом службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 ознайомлений 04.02.2023р., на підтвердження чого є власноруч проставлений підпис та надпис на зазначеному акті (а.с.16, зворотній бік).
На виконання заяви командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 від 13.02.2023р. б/н (від 14.02.2023р. вх. № 4/81) та вимог пп.1 та пп. 2 п. 3 розділу VI Дисциплінарного статуту Сумським обласним ТЦК та СП надіслано на вказану електронну адресу копію акта з додатками.
На виконання пп. 2 п. 2 розділу VI Дисциплінарного статуту з наказом начальника Сумського обласного ТЦК та СП (з основної діяльності) від 30.01.2023 № 20 «Про результати службового розслідування» командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 ознайомлений 04.02.2023, на підтвердження чого є власноруч проставлений підпис та надпис на зазначеному акті «З висновком не згоден» (а.с.217).
ОСОБА_1 не погодився із п.1, п.2, п.3 та п.22 наказу начальника Сумського обласного ТЦК та СП (з основної діяльності) від 30.01.2023р. №20 «Про результати службового розслідування», а тому звернувся із позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Збройні Сили України» правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.
Частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі по тексту - Статут), військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
За нормами ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості (п. 58 Статуту внутрішньої служби).
Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально- психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки (п. 66 Статуту внутрішньої служби).
Командир бригади зобов`язаний:
забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів бригади, їх своєчасне поповнення до визначених норм;
здійснювати планові та раптові перевірки, організовувати щорічне проведення інвентаризації матеріальних засобів у службах, керувати роботою внутрішніх комісій, що проводять такі перевірки;
організувати бухгалтерський облік військового майна (у тому числі непорушного запасу) та знати вартість утримання військової частини (п. 67 Статуту внутрішньої служби).
Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту, згідно з якими, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі по тексту - Дисциплінарний статут).
Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення, зокрема - догана.
Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України,
За приписами ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019р. №160- IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-ІХ).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-ІХ пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Частиною першою ст. 3 Закону № 160-ІХ визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
За приписами частини другої ст. 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов 'язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розміні завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна. у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно із ч.2 ст.8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Частиною 7 ст. 8 Закону № 160-ІХ передбачено, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (п. 84 Дисциплінарного статуту та пп.3 п. 2 Порядку № 608).
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються голова та члени комісії з проведення службового розслідування (п. 85 Дисциплінарного статуту та п.3 розділу III Порядку № 608).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам- співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (пп. 2 п. 85 Дисциплінарного статуту та п. 12 Порядку № 608).
Службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на ЗСУ завдань (п. 1 розділу II Порядку № 608).
Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця;
порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;
причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) (п.3 розділу II Порядку № 608).
Аналіз вищевказаного законодавства дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є доведення його вини у порушенні дисципліни та спричиненні матеріальної шкоди.
Так, в акті службового розслідування зазначено, що із пояснень командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 (додаток № 24 до акту ) та командира розвідувального взводу, позаштатного начальника служби безпілотних літальних апаратів старшого лейтенанта ОСОБА_3 (додаток № 25 акту) встановлено, що дрон Autel EVO II Dual Rugged Bundle (640Т) V2 (отриманий 11.09.2022р.) та дрон DJI Mavie 3 (отриманий 17.10.2022р.) були втрачені під час виконання бойових завдань 17.10.2022р. та 30.11.2022р. відповідно (а.с.12, зворотній бік) та вказаний дрон Маvіс Fly Моге Соmbo 26.06.2022р. був втрачений при корегуванні вогню артилерії, що вбачається із витягу із Журналу бойових дій (додаток №3 до акту) (а.с.12).
Зокрема, в матеріалах справи міститься витяг із Журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 (а.с.19), де зазначено, що 26.06.2022р. о 4.30-05.05 під час виконання бойового завдання через сильні радіоперешкоди було втрачено MAVIC III.
Також в матеріалах справи є рапорт командира розвідувального взводу, позаштатного начальника служби безпілотних літальних апаратів старшого лейтенанта ОСОБА_3 (а.с.20), відповідно до якого під час виконання бойового завдання квадрокоптер потрапив під вплив ворожої станції Радіо-Електронної Боротьби, керування було втрачено, та БПЛА вирушив у напрямку населених пунктів Юнаківка, Яблунівка. З тих пір по цей час (31.12.2022р.) особовим складом взводу розвідки було неодноразово здійснено розвідувальні польоти в цій місцевості, але втрачений квадрокоптер знайти не вдалося.
Згідно з поясненнями цього ж ОСОБА_3 (а.с.26-27) внаслідок роботи ворожого комплекса РЕП було втрачено керування БПЛА DJI Mavie 3.
Такі самі пояснення було надано і старшим водієм 1 відділення розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 та розвідником-кулеметником 1 відділення в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 (а.с.113-117).
Більш того, у відзиві на позовну заяву представником відповідача вказано, що під час виконання бойового завдання 26.06.2022 зазначений квадрокоптер втрачено, що підтверджується витягом із Журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 (а.с.67).
Суд звертає увагу, що за фактом втрати 25.06.2022р. під час корегування артилерійського вогню безпілотного літального апарату DJI Mavie 3 вже проводилось службове розслідування на підставі рапорту командира розвідувального взводу, позаштатного начальника служби безпілотних літальних апаратів старшого лейтенанта ОСОБА_3 , що підтверджується актом службового розслідування в/ч НОМЕР_1 (а.с.22-25), який є додатком №6 до акту службового розслідування від 30.01.2023р. (а.с.15, зворотній бік). За результатами службового розслідування неправомірних дій з боку позивача не встановлено (а.с.25).
Проте, при службовому розслідуванні, проведеному комісією Сумського обласного ТЦК та СП, відповідач прийшов до висновку про наявність вини позивача у формі непрямого умислу.
Причиною та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є прорахунки в службовій діяльності та неналежний контроль за виконанням поставлених завдань підлеглим особовим складом з боку командира в/ч НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 (а.с.13, зворотній бік).
При цьому, службовим розслідуванням не було встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач обіймав посаду командира військової частини НОМЕР_1 та був відповідальним за зберігання матеріальних засобів, що надійшли до військової частини, не може бути належним та допустимим доказом притягнення до матеріальної відповідальності.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до видів військової служби віднесено: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частиною 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказано, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року №160-ІХ (далі - Закон №160-ІХ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №160-ІХ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Вказана правова позиція суду викладена у поставі Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №333/7160/17.
За висновками Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 у справі №813/3018/16, від 25.03.2020 у справі №825/1000/18 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.
Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином суд зазначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди ( частина третя Закону №160-ІХ).
Аналізуючи положення Закону № 160-IX, суд презюмує, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.
Крім того, суд звертає увагу, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2124-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» встановлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» шляхом закріплення поняття «бойового імунітету» за закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна.
Бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вказаний закон надає бойовий імунітет, звільнення від підвищеної матеріальної відповідальності за втрату зброї, боєприпасів та спеціальних засобів.
Водночас при прийнятті пункту 2 спірного наказу, що стосується позивача, відповідачем наведені норми не враховано та не доведено правомірність оскаржуваного наказу в цій частині.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання протиправним та скасування пункту 2 та пункту 3 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023р. №20 «Про результати службового розслідування» підлягають задоволенню.
При цьому, суд відхиляє посилання представників відповідача на те, що станом на початок квітня 2022 року військові формування Російської Федерації покинули територію Сумської області, а втрата військового майна, як встановлено під час проведення службового розслідування, так і жодним чином не спростовується ОСОБА_1 , відбулась 26.06.2022р., тобто після деокупації Сумської області та фази ведення активних бойових дій, оскільки чинним законодавством не передбачено таких підстав для не звільнення особи від матеріальної відповідальності за втрату військового майна внаслідок обставин непереборної сили (під час бойових дій) як «втрата майна після зниження активності бойових дій» чи «після деокупації певної території».
Суд зауважує, що на час втрати військового майна правовий режим воєнного стану тривав в Україні та майно було втрачено під час бойових дій не з вини позивача.
Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023р. №20 «Про результати службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «сувора догана».
Зокрема, як встановлено під час службового розслідування та підтверджується матеріалами справи, згідно з актами приймання-передачі від 17.06.2022р. б/н, від 11.09.2022р. б/н та від 17.10.2022р. №929 командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 по службі безпілотних літальних апаратів та протиповітряної оборони отримано від ТОВ «Райз Північ» матеріально-технічні засоби, зокрема: квадрокоптер Маvіс 3 Flу Моге Соmbо (вартістю 83 662, 21 грн.); дрон Аutel ЕV|O II Dual Rugged Вundle (640Т) V2 (вартістю 281 903, 70 грн.) та дрон DJI Маvіс 3 (вартістю 119 000, 00 грн.) (а.с.12-13, 17-18).
До матеріалів службового розслідування долучена довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини (п. 3 розділу VIII Порядку № 608) (а.с.221).
За результатами проведеної інвентаризації посадовими особами Сумського обласного ТЦК та СП згідно з актом про результати інвентаризації майна від 23.01.2023р. № 1055 та протоколу інвентаризаційної комісії необоротних активів від 23.01.2023р. б/н, виявлено факт нестачі майна, яке перебувало на військовому обліку у військовій частині НОМЕР_1 , а саме - нестачі майна, яке перебувало на обліку в службі безпілотних літальних апаратів та протиповітряної оборони, загальною вартістю 83 662, 21 грн.(а.с.182-216).
Згідно з актом приймання-передачі майна від 17.06.2022р. б/н квадрокоптер Маvіс 3 Flу Моге Соmbо (вартістю 83 662, 21 грн.) отриманий як волонтерська допомога від ТОВ «Райз Північ» військовою частиною НОМЕР_1 .
Станом на 24.01.2023р. у службі Безпілотних літальних апаратів та протиповітряної оборони і відділі фінансового забезпечення сектору соціальних виплат Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки вище перераховані матеріальні засоби на обліку не значились.
Представники військової частини НОМЕР_1 27.01,2023 року надали документи та матеріальні цінності для постановки на військовий облік вищезазначеного майна.
Як з`ясувалося, дрон Аutel ЕV|O II Dual Rugged Вundle (640Т) V2 (вартістю 281 903, 70 грн.) отриманий від ТОВ ВВМ Трейдінг, та дрон DJI Маvіс 3 (вартістю 119 000, 00 грн.) отриманий від приватної особи ОСОБА_7 (а.с.53-63,179-181).
Із пояснень командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 (додаток № 24 до акту ) та командира розвідувального взводу, позаштатного начальника служби Безпілотних літальних апаратів старшого лейтенанта Кавязіна А.В. (додаток № 25 до акту) встановлено, що ці дрони були втрачені під час виконання бойових завдань 17.10.2022р. та 30.11.2022р. відповідно (а.с.64-67).
Тобто з моменту отримання і до часу втрати кожного жоден з них на військовому обліку не значився, що є порушенням вимог абз. 3 п. 11 розділу 5 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України.
Отже, за результатами отриманих пояснень жодним із опитаних не заперечується факт втрати та не постановки на облік зазначеного вище майна.
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608).
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пп. 1 п. 86 Дисциплінарного статуту та п. 1 розділу VI Порядку № 608).
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність (пп. 6 п. 5 Дисциплінарного статуту).
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир за необхідності повинен накласти дисциплінарне стягнення (п. 45 Дисциплінарного статуту).
Накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири (п. 7 Дисциплінарного статуту).
На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (п. 83 Дисциплінарного статуту).
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (пп. 1 п. 86 Дисциплінарного статуту).
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (пп. 2 п. 86 Дисциплінарного статуту).
Дисциплінарне стягнення у разі провадження службового розслідування має бути накладене протягом місяця від дня його закінчення не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці (пп. 1 п. 87 Дисциплінарного статуту).
Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом 3 років з дня виявлення завданої шкоди (ч. 1 ст. 4 Закону України № 160-ІХ).
Так, за результатами службового розслідування комісією запропоновано та згідно із наказом начальника Сумського обласного ТЦК та СП (з основної діяльності) від 30.01.2023 № 20 «Про результати службового розслідування» визначено за порушення військової дисципліни, зокрема ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накладено на командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «сувора догана».
Отже, відповідачем доведено належними та достовірними доказами факт бездіяльності та неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків, що призвело до не постановки на облік військового майна та його несписання, що є достатньою підставою для залишення в силі пункту 1 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 р. №20 «Про результати службового розслідування».
З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 22 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині невиплати позивачу премії за січень 2023 року в повному обсязі та в частині стягнення із Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням, на користь ОСОБА_1 у розмірі невиплаченої премії за січень 2023 року також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 1 цього ж наказу, у задоволенні яких судом відмовлено.
Водночас, суд вважає необхідним відмітити, що посилання представника позивача на лист, отриманий від Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 18.01.2023р. №163 вих.-23, в якому було зазначено, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР за даним фактом відсутні (а.с.38), не можуть бути покладені в основу судового рішення про визнання пункту 1 оскаржуваного наказу протиправним, оскільки предметом даного спору є притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Питання, пов`язані із притягненням позивача до кримінальної відповідальності, вирішуються у порядку кримінального судочинства іншим судом. Разом з тим, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості його притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення одного й того ж діяння, тобто притягнення до дисциплінарної та до кримінальної відповідальності є різними видами юридичної відповідальності.
Крім того, відповідно до ч.3 ст. 3 Закону №160-ІХ притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Отже, відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР безпосередньо не свідчить про відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця.
Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням, на користь ОСОБА_1 у розмірі 20% грошового забезпечення за лютий 2023 року внаслідок їх передчасності, оскільки, ч.3 ст.14 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Тобто, у разі скасування наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності стягнуті з нього кошти будуть йому повернуті, про що має бути виданий відповідний наказ.
Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення премії та грошового забезпечення задовольнити частково .
Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023р. №20 «Про результати службового розслідування» про притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 83 662, 21 грн.
Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023р. №20 «Про результати службового розслідування» про утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 23.05.2023 р.

Суддя О.О. Осіпова