Справа № 420/1268/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1268/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час у розмірі 994000 (дев`ятсот дев`яносто чотири тис.) грн;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 15 діб;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 15 діб;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використану частину основної оплачуваної відпустки за 2021 рік - 30 діб;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використану частину основної оплачуваної відпустки за 2021 рік - 30 діб;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не зарахування в наказі № 1867 о/с від 30.11.2022 до вислуги років ОСОБА_1 строку навчання;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни та доповнення в наказ ГУНП в Одеській області № 1867 о/с від 30.11.2022 щодо звільнення ОСОБА_1 та зарахувати йому строку навчання до вислуги років;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації грошового забезпечення та виплачених сум.

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невидачі ОСОБА_1 трудової книжки під час звільнення;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області видати ОСОБА_1 трудову книжку;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати суму середнього заробітку за весь період затримки з 01.12.2022 по момент винесення судом рішення з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Одеській області та 30.11.2022 звільнений через хворобу. 16.01.2023 позивачу встановлено 2 групу інвалідності. З наданих в січні 2023 відповідей на адвокатські запити позивачу стало відомо, що відповідач протиправно:

1) не нарахував та не виплатив компенсацію за дні не використаних відпусток за 2021- 30 календарних днів щорічної основної відпустки та 15 днів додаткової оплачуваної відпустки.

Представник позивача зазначає, що в теперішній час не врегульовані положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Порядком №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України "Про відпустки", Порядку № 100. Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України та частини 1 статті 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам.

Також представник позивача зазначає, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статгею 12 Закону № 3551-ХІІ. Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З огляду на викладене, представник позивача зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану частину додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 роки у загальній кількості 45 діб є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

2) вислуга років в наказі № 1867 о/с від 30.11.2022 у позивача зазначена не вірно (період навчання не відображений, що призвело до не врахування понад 2,4 роки до вислуги). Про наявність помилки в розрахунку вислуги років позивача повідомив представник відповідача під час оформлення пенсії. Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою щодо добровільного внесення змін, проте станом на 23.01.23 відповідні зміни відповідачем не внесенні (про порушення права позивачу стало відомо під час оформлення пенсійних матеріалів в пенсійному відділі відповідача в січні 2023, проте його 2 звернення до відповідача наслідків не мали;

3) при розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги відповідач проігнорував розмір індексації грошового забезпечення, чим порушив його майнові права;

4) відповідач не сплатив позивача кошти за службу в нічний час, яка складає 142 рази;

Так, представник позивача зазначає, що як вбачається з відповіді відповідача, позивач відпрацював 142 діб добових чергування, та помноживши на 8 годин кількість годин складає 1136. Посадовий оклад позивача складає 2500 грн. 35% від посадового окладу - 875 грн.

Таким чином, на переконання представника позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за виконання службових обов`язків в нічний час складає 1136X875=994000 грн. та відповідач зобов`язаний був здійснювати доплату за службу у нічний час позивачу, водночас, станом на час звернення до суду вказаних виплат проведено не було. При цьому, представник позивача вказує, що недотримання суб`єктом владних повноважень порядку обліку фактичного часу такої служби у нічний час не може бути підставою для звільнення від виплати зазначеної доплати.

5) трудова книжка не видана до теперішнього часу;

6) остаточний розрахунок не здійснений.

Позивач вважає таку бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконною та протиправною.

Від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Представник відповідача вказує, що саме додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

Стосовно грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Так у році звільнення (2022 рік) ОСОБА_2 було виплачена грошова компенсація за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року до дня звільнення. Грошова компенсація за невикористану відпустку за попередній 2021 рік не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Таким чином, ГУНП в Одеській області діяло на підставі чинного законодавства, що регулюють проходження служби в органах Національної поліції та у межах наданих повноважень, посилаючись у своїх діях на норми закону.

Щодо служби у нічний час, представник відповідача зазначає, що посилання позивача на те, що кожна зміна у нічний час становить 8 (вісім) годин є помилковою, оскільки з такого часу необхідно відняти 2 (дві) години в кожній зміні на перерву для відпочинку та харчування, а відтак, кожна зміна у нічний час становить 6 (шість) годин.

Також представник відповідача вказує, що представник позивача робить невірний розрахунок доплати за роботу в нічній (142 діб добових чергувань * 8 годин =1136 годин; 35% від посадового окладу 2500 = 875 та потім 1136 годин *875 = та отримує суму у розмірі 994000) не беручі за увагу абзац другий пункту 11 розділу II Наказу МВС №260 відповідно до якого: годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

За твердженням представника відповідача, розрахунок доплати за службу в нічний час робиться за кожний місяць окремо, а саме:

за червень 2020 року ОСОБА_3 перебував на службі в нічний час чотири рази (02.06.2020; 10.06.2020; 22.06.2020; 28.06.2020) кількість годин служби за ці чотири рази служби у нічний час складає 24 години (тобто 6 годин за одну ніч множимо на 4 дні та отримуємо 24 години). Норма тривалості робочого часу за червень 2020 рік = 160 (відповідно до рекомендацій КМУ). Робимо розрахунок: (2500 посадовий оклад за червень 2020 року * 35%) : 160 норма тривалості робочого часу за червень 2020 рік * 24 кількість годин =131,25 грн. З розрахунку вбачається, що за червень 2020 року доплата за службу в нічний час ОСОБА_1 складає 131 гривню 25 копійок. ОСОБА_3 не нараховувалась доплата за службу в нічній час у зв`язку з тим, що керівник підрозділу, у якому проходив службу позивач, не оформляв довідки обліку несення поліцейським служби в нічний час.

Щодо включення до розрахунку одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 індексацій грошового забезпечення, представник відповідача зазначає, що грошове забезпечення індексують у разі, якщо величина індексу споживчих цін наростаючим підсумком перевищила поріг індексації. Індексація це не надбавка, не премія це механізм підвищення грошових доходів населення, яка проводиться тільки в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. З урахуванням непостійного характеру виплати індексації заробітної плати, такі виплати не мають бути включені до місячного грошового забезпечення позивача та, відповідно, взяті при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Щодо не зарахування в наказі №1867 о/с від 30.11.2022 до вислуги років ОСОБА_4 строку навчання зазначено, що до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження відмови Головним управлінням у зарахуванні до вислуги років ОСОБА_5 періоду навчання, а тому не зрозуміло що саме оскаржується позивачем.

Щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01.12.2022 року по момент винесення судового рішення, представник відповідача зазначив, що для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї' частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати (наявність вини), дата фактичного розрахунку, що виключає можливість проведення такого розрахунку на час розгляду та вирішення справи. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити, оскільки ці вимоги є передчасними.

Щодо зобов`язання видати трудову книжку при звільненні, зазначено, що 24.02.2022 року в України було введено воєнний стан, у зв`язку з чим особові справи працівників були евакуйовані. Таким чином видати трудову книжку не надавалось за можливим. Станом на 15.03.2023 особову справу ОСОБА_1 повернуто до Головного управління тому при особистому зверненні до УКЗ ГУНП в Одеській області трудова книжку буде видана позивачу. В разі письмової згоди останнього трудову книжку буде переслано поштою.

З наведених підстав, на переконання представника відповідача, відповідач діяв на підставі чинного законодавства, що регулюють проходження служби в органах Національної поліції та у межах наданих повноважень, посилаючись у своїх діях на норми закону.

На підставі викладеного, представник відповідача просить суд в задоволенні адміністративного позову.

Представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначив про необґрунтованість доводів, викладених представником відповідача у поясненнях на адміністративний позов.

Представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, в яких останній наполягає на правомірності дій відповідача.

Ухвалою суду від 27.01.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Також, ухвалою суду від 27.01.2023 року витребувано у відповідача по справі Головного управління Національної поліції в Одеській області інформацію та належним чином засвідчені копії документів щодо проходження ОСОБА_1 служби в поліції, зокрема, але не виключно: розрахунок стажу, витяг з особової справи щодо надання відпусток позивачу, довідку про невикористані відпустки, копії наказів про надання відпусток, довідку про грошове забезпечення позивача за весь період служби, в тому числі в розрізі місяців та складових грошового забезпечення, інформацію щодо служби в нічний час та щодо добових чергувань, довідку про розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, в тому числі в розрізі складових грошового забезпечення, яке враховано для розрахунку, інформацію про отримання позивачем трудової книжки та здійснення остаточного розрахунку (платіжні відомості, розрахунок суми, тощо).

На виконання ухвали суду від 27.01.2023 року засобом електронного зв`язку відповідачем подано витребувані документи (вх. №ЕП/9870/23 24.03.2023).

Ухвалою суду від 23.05.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про роз`єднання позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 30.11.2022 №1867 о/с «По особовому складу» звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 77 (за станом здоров`я) з 30 листопада 2022 року підполковника поліції ОСОБА_1 (0055847), старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Наказано виплатити грошову компенсацію за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року до дня звільнення.

Вислуга років на день звільнення складає:

у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 23 роки 07 місяців 01 день;

для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 23 роки 07 місяців 01 день;

на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 06 років 01 місяць 13 днів;

усього для призначення пенсії (набуття права) - 32 роки 01 місяць 09 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_6 від 24 листопада 2022 року, подання начальника відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24 листопада 2022 року та свідоцтво про хворобу № 301/2, видане Медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Одеській області».

На адвокатські запити представника позивача відповідачем надано відповіді, а саме:

Листом від 10.01.2023 року №14/5аз Головне управління Національної поліції в Одеській області повідомило, що одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 виплачена 26 грудня 2022 року. Нарахування здійснювалося відповідно ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у сумі 195787,16 грн., з якої утриманий військовий збір у розмірі 1,5% - 2936,81 грн. після чого сума до виплати склала - 192850,35 грн. Компенсація за невикористану відпустку при звільненні ОСОБА_1 виплачена 9 грудня 2022 року, нарахування здійснювалося відповідно до ст. 24 «Закону про відпустки» у сумі 23267,46 грн., з якої утриманий військовий збір у розмірі 1,5% - 349,01 грн. після чого сума до виплати склала - 22918,45. Додаткова винагорода поліцейським виплатилася при звільненні ОСОБА_1 27 грудня 2022 року. Нарахування здійснювалося відповідно наказу ГУНП в Одеській області від 28.11.2022 р. № 775 «Про затвердження Порядку та умов виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного часу» у сумі 10000,00 грн., з якої утриманий військовий збір у розмірі 1,5% - 150,00 грн. після чого сума до виплати склала - 9850,00 грн.

Листом від 10.01.2023 року №9/5аз управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомлено, що у періоди з 23.02.2018 до 30.11.2022 ОСОБА_7 невикористані щорічні відпустки за 2021 рік складають 30 календарних днів щорічної основної та 15 календарних днів додаткової оплачуваних відпусток; за 2022 рік-30 календарних днів щорічної основної та 11 календарних днів додаткової оплачуваних відпусток. Для отримання інформації щодо невикористаних щорічних відпусток у період з 07.11.2015 до 23.02.2018 необхідно звернутись до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, так як ОСОБА_4 проходив службу у вказаний період у зазначеному вище підрозділі.

Також в листі зазначено, що загальна кількість перебування ОСОБА_6 на службі в нічний у період з 01.01.2020 до 30.11.2022 складає 142 рази.

Також, листами від 10.01.2023 року №14/5аз, від 10.01.2023 №14/6аз представнику позивача надісилано відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 із вказанням складових з 23.02.2018 по 30.11.2022 року.

Листами від 04.01.2023 та від 09.01.2023 року ОСОБА_1 та представника позивача повідомлено про те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану особові справи працівників поліції ГУ НП в Одеській області евакуйовані. Таким чином видати трудову книжку на даний час не являється можливим. Документи будуть видані після повернення особових справ до Головного управління.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Стосовно не виплати грошової компенсації при звільненні за невикористану відпустку за 2021 рік в кількості 45 діб, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1867 о/с від 30.11.2022 року, позивачу виплачено грошову компенсацію за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.01.2022 року до дня звільнення.

Разом з тим, відповідач не заперечує того факту, що позивач не використав щорічну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб та додаткову відпустку у кількості 15 діб.

Однак, відповідач заперечує щодо того, що позивач має право на компенсацію невикористаної частини відпустки за минулий період.

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 9-10 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016р. №260, передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7,8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд доходить висновку, що Законом №580-VIII не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачене позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи ст.83 КЗпП України і ст.24 Закону №504/96-ВР.

Відтак, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19 січня 2021 у справі №160/10875/19 та від 31 березня 2021 у справі №320/3843/20.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено в листі відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від 17.03.2023 року №60.3/2693, ОСОБА_1 призначений до Суворовського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 23.02.2018, відпустки за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік використав в повному обсязі, за 2021 рік не використав ЗО діб щорічної основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2022 рік не використав 30 діб щорічної основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки. ОСОБА_1 додаткова оплачувана відпустка, як учаснику бойових дій за 2021-2022 роки не надавалась, документи, що підтверджують його статус учасника бойових дій не надавав.

Відповідачем не спростовано те, що ОСОБА_1 станом на дату звільнення зі служби в поліції не використав 45 днів відпустки за 2021 рік.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за всі невикористані ним дні, як основних, так і додаткових відпусток.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати на користь позивача грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час та зобов`язання вчинити певні дії суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пп. 3 п. 5 вищевказаної Постанови №988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Водночас, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання), визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, (далі - Порядок №260).

Згідно п. 3 Розділу І вказаного Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п.11 Розділу ІІ Порядку №260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00 годин.

Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Як вбачається з листа управління кадрового забезпечення ГУ НП в Одеській області від 10.01.2023 №9/5аз та листа відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від 17.03.2023 року №60.3/2693, ОСОБА_1 залучався до служби в нічний час у періоди з 01.01.2020 року по 30.11.2022 року 142 рази.

Разом з тим, як вбачається з відомостей про грошове забезпечення за період з 01.01.2020 року по 30.11.2022 року доплата за роботу в нічний час відсутня.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачу за період з 01.01.2020 по 30.11.2022 протиправно не було нараховано та виплачено доплату за службу у нічний час у кількості 142 змін, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо визначення суми доплату за службу у нічний час, суд зазначає, що нарахування та виплата грошового забезпечення працівнику органу Національної поліції України покладається на відповідну службу та є дискреційними повноваженнями.

В свою чергу, враховуючи те, що у позивача та у відповідача є принципово різна позиція щодо визначення кількості годин у нічній зміні, що підлягає оплаті 8 годин чи 6 годи, суд зазначає таке.

Відповідно до п.11 розділу ІІ Порядку №260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Зі змісту зазначених правових приписів убачається, що за несення служби в нічний час виплачується доплата у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Тобто, відповідна виплата проводиться, саме за кожну годину служби поліцейським у нічний час. При цьому, облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку № 260.

Так, відповідачем не забезпечено надання до суду довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

В свою чергу, відповідачем не заперечується той факт, що позивач залучався до служби у нічний час 142 рази.

Суд звертає увагу на те, що представник відповідача у відзиві посилається на те, що у нічний період надається 2 години перерви поліцейським, які не можуть бути враховані до розрахунку заборгованості, проте доказів надання такого часу відпочинку позивачу відповідач до суду не надав.

Враховуючи вищезазначені правові норми та зазначені відомості, суд дійшов висновку, що позивач має право на доплату за несення служби в нічний час за період з 01.01.2020 по 30.11.2023 із розрахунку 1136 годин (142*8).

Щодо зарахування в наказі № 1867 о/с від 30.11.2022 до вислуги років ОСОБА_1 строку навчання.

Як вже встановлено судом, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 30.11.2022 №1867 о/с «По особовому складу» вислуга років позивача на день звільнення складає:

у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 23 роки 07 місяців 01 день;

для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 23 роки 07 місяців 01 день;

на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 06 років 01 місяць 13 днів;

усього для призначення пенсії (набуття права) - 32 роки 01 місяць 09 днів.

За твердженням представника позивача, до вислуги років не врахований період навчання 2 роки та 4 місяці про, що позивачу стало відомо зі слів особи, яка здійснювала підготовку документів для отримання пенсії.

Разом з тим, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області прийнято наказ від 30.01.2023 року №86 о/с «По особовому складу», яким до наказів Головного управління Національної поліції в Одеській області:

2) від 30 листопада 2022 року № 1867 о/с «По особовому складу» таку зміну:

стосовно звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 (0055847), старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, абзац другий наказу викласти у такій редакції:

«Вислуга років на день звільнення складає:

у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 23 роки 07 місяців 01 день;

для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 23 роки 07 місяців 01 день;

на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 06 років 01 місяць 13 днів;

час навчання - 02 роки 06 місяців;

усього для призначення пенсії (набуття права) - 32 роки 02 місяці 14 днів.».

Дослідивши вищенаведені накази суд доходить висновку щодо необґрунтованості доводів позивача, оскільки фактично відповідачем до загальної вислуги років час навчання враховано, але в первинному наказі не зазначено. Так, якщо до календарної вислуги років 23 роки 07 місяців 01 день додати вислугу років на пільгових умовах 06 років 01 місяць 13 днів отримуємо 29 років 8 місяців та 14 днів. Тоді як в наказі від 30.11.2022 року загальна вислуга років зазначена 32 роки 01 місяць 09 днів.

Відповідач приправив свою помилку прийняттям наказу від 30.01.2023 року, внаслідок чого загальна вислуга років позивача складає 32 роки 02 місяці 14 днів.

При цьому, відповідачем до часу навчання зараховано не 2 роки і 4 місяці як зазначив позивач, а 2 роки 6 місяців.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо зобов`язання видати трудову книжку.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Національної поліції не було видано в день звільнення трудову книжку, а видано довідку від 30.11.2022 року №9/7949 про те, що ОСОБА_1 30.11.2022 року звільнений зі служби в поліції.

Також в довідці зазначено, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з чим особові справи працівників поліції ГУНП в Одеській області евакуйовані. Таким чином видати трудову книжку та військовий квиток на даний час не являється можливим. Трудова книжка та військовий квиток будуть видані після офіційного завершення воєнного стану в Україні та поверненні особових справ до Головного управління при особистому зверненні до УКЗ ГУ НП в Одеській області, або направлені за письмовою заявою поштовим зв`язком.

Довідка від 30.11.2022 року отримана позивачем 30.11.2022 року та зауважень щодо незгоди не містить.

З даного питання позивач отримав аналогічного змісту листи від 09.01.2023 року та 04.01.2023 року.

Разом з тим, 10.03.2023 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про видачу трудової книжки та отримав трудову книжку 21.03.2023 року, про що свідчить підпис позивача.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач станом на час розгляду справи отримав трудову книжку, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації, суд зазначає таке.

З наданої до суду довідку Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеської областi №276 від 21.03.2023 року судом встановлено, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 виплачена в розмірі 1965787,16 грн.

Разом з тим, представник відповідача в поясненнях на адміністративний позов зазначає, що сума індексації грошового забезпечення не була включена до складу грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні оскільки індексація не має постійного характеру та такі виплати не беруться для обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Водночас, судом встановлено, що у період з лютого 2018 року по листопад 2022 року позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, що підтверджується витягами з особової карточки за вказаний період.

Згідно п. 3 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно п. 6 розділу VI Порядку № 260 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Поліцейським у період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - шести років, які звільняються із служби з підстав, указаних у пунктах 1, 2 цього розділу, одноразова грошова допомога виплачується з розрахунку посадового окладу за останньою штатною посадою, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.

Якщо в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - шести років змінено оклад за займаною посадою або виникло право на збільшення надбавки за стаж служби, або присвоєно чергове спеціальне звання, виплата одноразової грошової допомоги виплачується з урахуванням установлених розмірів.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Спірним питанням у даній справі є наявність підстав для включення до складу грошового забезпечення позивача, яке повинно включатися при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Статтею 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Суд виходить з того, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 638/5794/17, від 27.12.2019 у справі № 643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку пенсії за вислугу років, тому проведення виплати грошової допомоги при звільненні без урахування індексації є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 240/10130/19.

В той же час, як встановлено судом, індексація грошового забезпечення не була включена до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 .

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 24.10.2018 по справі № 820/3211/17, в якій суд касаційної інстанції за наслідками дослідження аналогічних обставин дійшов висновку, що чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Щодо покликань на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 16 листопада 2021 року в справі № 280/6154/19, у подібних, на думку відповідача, правовідносинах, суд зазначає, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). До того ж зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

В свою чергу вивченням постанови Верховного Суду з`ясовано, що суб`єктний склад учасників відносин не є тотожнім, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин також є відмінним, встановлені Верховним Судом фактичні обставини також є відмінними від встановлених в цій справі обставин.

За таких обставин суд не враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 16 листопада 2021 року в справі № 280/6154/19, на яку посилається відповідач.

З огляду на виклеєне позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо нарахування та виплати суми середнього заробітку за весь період затримки з 01.12.2022 по момент винесення судом рішення.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Суд зазначає, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: «Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум», яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Суд зауважує, що 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України за змістом яких роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, є обґрунтованими доводи представника позивача щодо наявності права у позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.12.2022 року по день фактичного розрахунку.

Так, за змістом статті 117 КЗпП України обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки проведення остаточного розрахунку покладено саме на орган, який виносить рішення по суті спору, тобто в цьому випадку - на суд.

Відповідно до витягу з наказу №1867 о/с від 30.11.2022 року, остаточною датою закінчення проходження військової служби вважається 30.11.2022 року.

Таким чином 2 повних місяці, відпрацьованих позивачем до звільнення є жовтень 2022 року та листопад 2022 року.

Так, згідно архівної відомості №1, грошове забезпечення ОСОБА_1 у жовтні 2022 року склало 19588,57 грн, а у листопаді 2022 року 19778,37 грн.

Відповідно до абз 1-2 п. 7 Порядку № 260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Разом з цим Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), відповідно до п. 2 якої її дія поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Також, пунктом 1 розділу 1 Порядок № 100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Отже, з урахування положень ст. 117 КЗпП України, у спірних відносинах підлягає застосовуванню Порядок № 100, як такий що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати.

Чинне законодавство не містить жодних положень щодо неможливості застосування постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для обчислення середньої заробітної плати військовослужбовців, більш того, п. 4 розділу ІІІ Порядку № 100 врегульовано особливості виплати заробітної плати військовослужбовцям, які були звільнені в запас з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та повторно призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що спростовує позицію відповідача про неможливість застосування Порядку № 100 до військовослужбовців.

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з абз 2 п. 7 Порядку № 260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Як зазначалось вище, останнім робочим днем є 30.11.2022 року. Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є жовтень 2022 року (31 календарний день) та листопад 2022 року (30 календарних днів).

Виходячи зі змісту наданої відповідачем відомості про розмір грошового забезпечення, грошове забезпечення позивача за два повністю відпрацьованих місяці перед звільненням становить 39366,94 грн.

Так, у жовтні 2022 року та листопаді 2022 року було усього 61 день, отже середньоденна заробітна плата позивача за два повністю відпрацьованих місяці склала 645,36 грн (39366,94/61).

Як вже було зазначено вище в день звільнення позивача зі служби 30.11.2022 року, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме компенсацію за невикористану відпустку за 2021 рік, доплату за роботу в нічний час за період з 01.01.2020 по 30.11.2023 із розрахунку 1136 годин (142*8), а також одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Враховуючи, що для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, суду необхідно мати вихідні данні , а саме: загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації, доплати за роботу в нічні зміни у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з того, що протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати зазначених вище виплат та зобов`язання нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 наведених виплат встановлено під час розгляду даної справи та не є нарахованим та виплаченими на даний час, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги шляхом зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати суму середнього заробітку за весь період затримки з 01.12.2022 по день фактичної виплати усіх виплат (грошова компенсація за 45 днів невикористаної відпустки за 2021 рік, одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації, доплати за роботу в нічні зміни за період з 01.01.2020 по 30.11.2023 із розрахунку 1136 годин (142*8)) з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 645,36 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти Україн» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 15 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 15 діб.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використану частину основної оплачуваної відпустки за 2021 рік - 30 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використану частину основної оплачуваної відпустки за 2021 рік - 30 діб.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2020 по 30.11.2023 із розрахунку 1136 годин (142*8).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення та виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь період затримки з 01.12.2022 по день фактичної виплати усіх виплат (грошова компенсація за 45 днів невикористаної відпустки за 2021 рік, одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації, доплати за роботу в нічні зміни за період з 01.01.2020 по 30.11.2023 із розрахунку 1136 годин (142*8)) з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 645,36 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області (, адреса: вул. Ак. Філатова, буд. 15-А, м. Одеса, 65080)

Суддя П.П. Марин