Справа № 240/94/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/94/23

Головуючий у 1-й інстанції:Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

24 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

02.01.2023 позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за 2022 рік із застосуванням при розрахунках прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 гривень;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області на її користь заборгованість з невиплаченої їй суддівської винагороди в розмірі 240134,40 грн (з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів при її виплаті), шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів". Таке списання має бути здійснене в строк не пізніше 1 місяця з дня реєстрації виконавчого листа по цій справі в органах Казначейства.

В обґрунтування вимог позовної заяви ОСОБА_1 вказала, що працює на посаді судді Богунського районного суду м. Житомира. У 2022 році відповідач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області нараховував та виплачував позивачу суддівську винагороду, використовуючи для її розрахунку розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, який становить 2102 грн згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік». Однак, на думку позивача, таке нарахування є неправомірним, оскільки відповідач в 2022 році мав застосовувати для розрахунку загальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2481 грн.

Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 11 січня 2023 року залишив позовну заяву без руху, встановив позивачу строк для надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, які стосуються виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року.

30.01.2023 на виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду. Обґрунтовуючи подану заяву, заявник зазначила, що вимушена звертатись до суду за захистом свої прав повторно, оскільки аналогічний позов про стягнення заборгованості по заробітній платі тільки за 2021 рік вже розглядався судами. Також, заявник вказала про навантаженість судової системі та позивача, зокрема, що також на її думку свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Крім того, на думку заявника, оскільки статус судді є особливим статусом, він забороняє займатись їй будь-якою іншою діяльністю та отримувати з неї дохід, тому обмеження ОСОБА_1 в заробітній платі є дня неї чутливим.

За результатами розгляду заяви про поновлення строку, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними, стягнення коштів в частині позовних вимог, які стосуються виплати суддівської винагороди за період з січня по жовтень 2022 року - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції протиправно не врахував висновок щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21. Так, апелянт вказує, що судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства. Такі правовідносини регулюються положеннями ст. 233 КЗпП.

Апелянт зазначає про необхідність застосування в межах спірних правовідносин висновків, викладених Верховним Судом в постанові від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, оскільки в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про статус суддів та судоустрій», а також ч. 5 ст. 242 КАС України суди мають враховувати правові висновки про застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи положення ст. 312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, виходячи з наступного.

Повертаючи адміністративний позов в частині позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Також, суд першої інстанції вказав, що оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди під час проходження нею публічної служби, а не виплати сум, належних їй при звільненні, положення статті 233 Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Крім того, надаючи оцінку аргументам ОСОБА_1 в частині поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження з підстав запровадження воєнного стану відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого України «Про введення воєнного стану в Україні», суд першої інстанції вказав, що саме по собі введення воєнного стану не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду і не може бути підставою для поновлення пропущеного строку.

Також, щодо доводів ОСОБА_1 про поважність причин пропуску процесуального строку на звернення з підстав виконання обов`язків зі здійснення судочинства та про надмірне навантаження по розгляду судових справ протягом 2020 року, суд першої інстанції вказав, що вказані доводи не є поважними причинами пропуску строку, адже навантаження, пов`язане з професійною діяльністю позивача, не є об`єктивно непереборною обставиною, яка створювала істотні перешкоди та труднощі для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, колегія суддів зазначає, що реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Основним нормативним актом, який установлює строк звернення до суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, є КАС України.

Питання строків звернення до суду врегульовано статтею 122 КАС України.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, частина п`ята статті 122 КАС України є спеціальною нормою у розв`язанні спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби порівняно з нормою, яка міститься в частині другій статті 122 КАС України та встановлює шестимісячний строк звернення до суду.

Водночас, частина п`ята статті 122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Таким чином, спір у даній справі виник з приводу порушення законодавства про оплату праці та стосується виплати заробітної плати (суддівської винагороди) за період з 01.01.2022.

Водночас, у зазначених положеннях частини п`ятої статті 122 КАС України, на які посилається суд першої інстанції, відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (суддівської винагороди) у разі порушення законодавства про оплату праці.

В свою чергу, станом на момент виникнення спірних правовідносин строк звернення до суду за вирішенням спору з приводу порушення законодавства про оплату праці та виплату заробітної плати визначався ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП (в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, частина друга статті 233 КЗпП (в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), конкретизувала предмет (заробітна плата) судового захисту та встановлювала, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком.

Частина п`ята статті 122 КАС України, якою встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, є загальною нормою, оскільки вона прямо не передбачає строк звернення до суду у справах щодо стягнення заробітної плати.

За загальними правилами визначення пріоритетності змісту норми висновки, що прямо випливають з норми, мають пріоритет над висновками, що непрямо випливають з норми.

Оскільки норми частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальними, прямо встановлюють предмет (заробітна плата) судового захисту, то вони є приорітетними над положеннями частини 5 статті 122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату (суддівської винагороди тощо).

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки право ОСОБА_1 на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не обмежене будь-яким строком.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX, яким внесено зміни до діючого законодавства про працю, зокрема змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Згідно вимог ч.1, чт. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, в редакції Закону України №2352-ІХ, встановлений у ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник (ч. 1 вказаної статті) та звільнений працівник (ч. 2 вказаної статті) може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки право ОСОБА_1 на звернення до суду з даним позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За правилами частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права, а тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішення в установленому відповідними положеннями КАС України питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.