Справа № 200/1125/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року Справа№200/1125/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії № 91 від 24.02.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, з дня її звернення за призначенням пенсії, тобто з 16.02.2023 року.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що за результатами розгляду її заяви від 16.02.2023 року про призначення пенсії відповідачем прийнято рішення від 24.02.2023 року № 91, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням нею на дату подання заяви необхідного пенсійного віку - 50 років.

Із зазначеним рішенням відповідача позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, з дня її звернення за призначенням пенсії, тобто з 16.02.2023 року.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що рішення від 24.02.2023 року № 91 про відмову позивачці у призначенні пенсії є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначається відповідачем у відзиві на позов, на дату звернення позивачки із заявою від 16.02.2023 року страховий стаж позивачки становив 30 років 5 місяців 1 день, пільговий стаж за Списком № 1 - 11 років 1 місяць 11 днів, вік - 46 років 9 місяців.

На думку відповідача, оскільки на момент звернення позивачка не досягла необхідного віку, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (50 років), позивачка не має права виходу на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивачкою подано до суду відповідь на відзив, у якому позивачка повністю заперечує проти викладених у відзиві доводів відповідача та просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1125/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, код згідно з , місцезнаходження: 25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7А, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

16.02.2023 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

24.02.2023 року за результатами розгляду вищевказаної заяви Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було прийнято рішення № 91, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням на дату звернення необхідного пенсійного віку, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (50 років).

07.03.2023 року представником позивачки було направлено адвокатський запит за № 06 до відповідача стосовно надання копії рішення за результатами розгляду заяви позивачки від 16.02.2023 року про призначення пенсії.

Разом із листом від 10.03.2023 року № 0500-0202-8/19919 відповідачем на адвокатський запит було надано копію оскаржуваного рішення від 24.02.2023 року № 91.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно з оскаржуваного рішення від 24.02.2023 року № 91, підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах стало недосягнення нею на дату звернення необхідного пенсійного віку, який передбачено пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (тобто 50 років).

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року - не менше 19 років у жінок. Тим, працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Судом установлено, а відповідачем не заперечується, що на дату звернення із заявою від 16.02.2023 року про призначення пенсії позивачка мала необхідний і достатній страховий стаж (понад 30 років) та пільговий стаж за Списком № 1 (понад 11 років), які вимагаються за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV для жінок.

Наведені обставини підтверджуються також змістом оскаржуваного рішення.

Отже, у даному разі спірним питанням є лише наявність у позивачки на дату звернення необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах пенсійного віку.

Поряд із нормами Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється також положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи - жінкам.

Таким чином, на позивачку при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом із цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки з точки зору вимог до мінімального віку для призначення пенсії.

Судом установлено, що на дату звернення за призначенням пенсії позивачка досягла 45-річного віку, наявність якого вимагається відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, і мала необхідний страховий стаж та пільговий стаж за Списком № 1, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, суд приходить до висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), з дня її звернення за призначенням пенсії.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, позивачка, як громадянка України, у розрізі цієї справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Зважаючи на це, а також приймаючи до уваги викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 05.08.2020 року у справі № 127/9289/17, від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19 правові позиції, суд приходить до висновку про те, що рішення Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24.02.2023 року № 91, яким позиваці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є протиправним і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до положень пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), приймаючи до уваги наявність у пенсійних органів дискреційних повноважень у питаннях щодо призначення або перерахунку пенсій, суд виходить з наступного.

На законодавчому рівні відсутнє поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, проте, у судовій практиці сформовано позицію щодо цього поняття, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними у разі, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, за настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що цей вибір здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Повноваження пенсійного органу і порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ.

Як було вказано судом у цьому рішенні (із посиланням на відповідні постанови Великої Палати Верховного Суду), Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), для позивачки є більш сприятливим з точки зору вимог до мінімального віку для призначення пенсії.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

На дату звернення за призначенням пенсії позивачка досягла 45-річного віку, наявність якого вимагається за пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, і мала необхідний страховий стаж та пільговий стаж за Списком № 1, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ позивачкою були дотримані усі необхідні умови.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України установлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, з дня її звернення за призначенням пенсії, тобто з 16.02.2023 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція № 9299-1677-2447-7604 від 11.03.2023 року).

У позовній заяві позивачка вказує, що у зв`язку з розглядом цієї справи нею також були понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначає позивачка, між нею та адвокатом Звонарьовим Валентином Вадимовичем був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 16.02.2023 року, до якого було укладено додатковий договір б/н від 16.02.2023 року.

Розмір витрат на правову допомогу (гонорару) становить 18000,00 грн.

У пункті 4 прохальної частини позову позивачка просить суд стягнути на її користь сплачену суму гонорару адвоката за надання правничої допомоги у розмірі 18000,00 грн.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До пов`язаних із розглядом справи витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову і (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом установлено, що позивачкою у даній справі був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 16.02.2023 року з адвокатом Звонарьовим Валентином Вадимовичем, до якого було укладено додатковий договір б/н від 16.02.2023 року.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 07.03.2023 року серії АН № 1072555, виданим адвокатом Звонарьовим Валентином Вадимовичем на підставі договору б/н від 16.02.2023 року, правничу допомогу повинен надавати адвокат Звонарьов Валентин Вадимович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5448 від 27.03.2019 року), який і є представником позивачки у даній справі.

За змістом пунктів 2, 3 додаткового договору б/н від 16.02.2023 року гонорар адвоката за правовий супровід справи під час звернення до органу пенсійного фонду України, під час провадження в суді першої інстанції та на стадії виконання судового рішення становить 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень. 1/2 частина гонорару адвоката сплачується довірителем не пізніше десяти календарних днів з дня підписання цього договору. Інша частина гонорару може сплачуватись частинами, але повна сплата не пізніше двох календарних днів з дня ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Суд зауважує, що Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Законом України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Положенням про форму та зміст розрахункових документів, яке було затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016 року, та Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що було затверджене постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року, не визначаються порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки вказані акти не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що чинним законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Відтак, адвокат може видати клієнту, на його вимогу, документ, складений в довільній формі (квитанція, довідка, тощо), який і буде підтверджувати факт отримання коштів.

На підтвердження сплати гонорару адвокату позивачкою до справи надано квитанцію № 9298-9657-3337-3895 від 09.03.2023 року, яка свідчить про сплату позивачкою на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 18000,00 грн. (призначення платежу - правова допомога за договором від 16.02.2023 року).

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України, відшкодуванню підлягають не лише витрати, які були фактично понесені стороною, а й ті, що підлягають сплаті відповідною стороною.

З огляду на викладене, витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Як було вказано вище, згідно з додатковим договором б/н від 16.02.2023 року розмір гонорару за професійну правничу допомогу складає 18000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 6 та 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на ту сторону, яка заявляє клопотання з приводу зменшення витрат на оплату правничої (правової) допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд має право зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката виключно у випадку наявності про це клопотання від іншої сторони та не має права зменшувати таких витрат за власною ініціативою.

Схожу за суттю правову позицію викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

У наданому до суду відзиві на позовну заяву та у поданих до суду документах будь-які клопотання з боку відповідача про зменшення розміру витрат на правничу (правову) допомогу та обґрунтування їх неспівмірності відсутні.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Судом були задоволені пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягають присудженню понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 18000,00 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", положеннями постанови правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії № 91 від 24.02.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код згідно з , місцезнаходження: 25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7А) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, з дня її звернення за призначенням пенсії, тобто з 16.02.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код згідно з , місцезнаходження: 25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Повне судове рішення складене 22 травня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч