Справа № 160/5727/23
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2023 року Справа № 160/5727/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Адамяна Сергія Погосовича про зобов`язання вчинити певні дії,-
23.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Адамяна Сергія Погосовича (з урахуванням заяви від 21.04.2023р. вх.№7584/23), в якому просить:
- визнати публікацію персональних даних (приватний телефон, поштову адресу, приватний імейл, прізвище та ім`я), що належать ОСОБА_1 у відкритому доступі мережі інтернет Заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органі ОСОБА_2 противоправною, так як відсутня письмова згода ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органі Адамяна Сергія Погосовича видалити з відкритого доступу мережі інтернет, опубліковані персональні данні (приватний телефон , поштову адресу , приватний імейл, прізвище та ім`я ) що належать ОСОБА_1 , і на публікацію яких немає письмової згоди ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 13.03.2023р. ним було подано до заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Адамяна Сергія Погосовича запит на доступ до публічної інформації. 16.03.2023 р. була надана відповідь та викладена у відкритому доступі в мережі Інтернет, проте така відповідь містила всі персональні дані позивача (номер телефону, поштову адресу , приватний імейл). Позивач вважає, що зазначені дії відповідачів призвели до порушення його прав в розумінні Закону України «Про захист персональних даних».
18.04.2023р. від Виконавчого комітету Новомосковської Міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що 13 березня 2023 року ОСОБА_3 , через вебпортал «Доступ до правди» звернувся до виконавчого комітету Новомосковської міської ради із запитом на інформацію в порядку ЗУ «Про доступ до публічної інформації». В своєму запиті він просив надати контактні дані очільника Новомосковської станції екстреної медичної допомоги, а саме: адресу, діючий контактний телефон та імейл. Листом вих. № ІЗ №27/0/13-23 від 16.03.2023 року заявнику було надано відповідь про те, що КЗ «НОВОМОСКОВСЬКА СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДОР не підпорядковується Новомосковській територіальній громаді. Окрім того, заявнику, для вирішення його питання було порекомендовано звернутися до Дніпропетровської обласної ради. У відповіді від 16.03.2023 року в графі адресата містилася інформація про адресу проживання заявника, його контактний телефон та адреса електронної пошти. На наступний день, а саме 17.03.2023 року ОСОБА_3 звернувся до виконавчого комітету Новомосковської міської ради з вимогою видалити його персональні дані, які містилися у листі від 16.03.2023 року. З боку виконавчого комітету Новомосковської міської ради було вчинено всі дії, спрямовані на урегулювання ситуації, що склалася. Повторно, за тим же реєстраційним номером та датою, було направлено уже виправлену відповідь (без зазначення персональних даних) та було направлено електронне звернення до сайту «Доступ до влади» з проханням видалити відповідь, яка містила персональні дані заявника ОСОБА_3 . Станом на 10 квітня 2023 року жодної відповіді від володільця чи оператора сайту з приводу ситуації, яка виникла, на адресу виконавчого комітету Новомосковської міської ради не надходило. Зазначає, що номер телефону та адреса електронної пошти не відноситься до персональних даних, і їх опублікування не являється порушенням прав, свобод заявника та положень ЗУ «про захист персональних даних». А зазначення у відповіді на запит власного прізвища та мені заявника є обов`язковим згідно вимог Інструкції. Окрім того, при наданні відповіді заявнику, виконавчий комітет не знав, що відповідь буде опубліковано на веб-порталі «Доступ до правди», де у вільному доступі будуть опубліковані всі дані заявника, в тому числі і персональні. Також зазначаємо, що з боку посадових осіб виконавчого комітету Новомосковської міської ради було неодноразово принесено вибачення гр. ОСОБА_3 за ситуацію, що склалася.
21.04.2023 р. позивачем до суду подано відповідь на відзив, яка за своїм змістом щодо предмету спору є аналогічна доводам викладеним в позовній заяві. Окрім цього, у відповіді на відзив позивач збільшив позовні вимоги вимогою про стягнення з заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Адамяна Сергія Погосовича моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. на його користь.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.
Листом від 16.03.2023р. за № 27/0/13-23 за підписом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Адамяна Сергія Погосовича, позивачу була надана відповідь.
Позивач вважає що такі обставини призводять до порушення його прав в розумінні Закону України «Про захист персональних даних», що й стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних визначає Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі Закон № 2297-VI.)
Згідно із статтею 2 Закону №2297-VI у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
- згода суб`єкта персональних даних-добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки;
- обробка персональних даних-будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем;
- персональні дані-відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Відповідно до ч. 4. ст. 4 Закону № 2297-VI володілець персональних даних може доручити обробку персональних даних розпоряднику персональних даних відповідно до договору, укладеного в письмовій формі.
Згідно з частиною 1, пунктів 5, 6, 11 частини 2 статті 8 Закону № 2297-VI, особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.
Суб`єкт персональних даних має право:
- пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних;
- пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними;
- відкликати згоду на обробку персональних даних.
Згідно із частиною 1, пунктами 2, 4 частини 2, частиною 3 статті 15 Закону № 2297-VI, персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 14 Закону № 2297-VI поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.
Сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог цього Закону.
Аналіз наведених положень законодавства, дає суду підстави для висновку, що збирання, використання та поширення персональних даних має відбуватися за умови наявності згоди на обробку персональних даних від володільця персональних даних.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 відповідно до частин першої, другої статті 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України „Про захист персональних даних" від 1 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України „Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ зі змінами (далі - Закон № 2657); розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону України „Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939).
Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.
Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32 Конституції України у системному зв`язку з частиною другою статті 34 цієї Конституції, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
В той час, матеріали справи не місять доказів які б підтверджували надання згоди на обробку персональних даних від володільця персональних даних, тобто позивача.
Отже, відповідач, розміщуючи на інтернет ресурсі в загальному доступі персональні дані позивача не вжив заходів, передбачених ч. 3 . 14 Закону № 2297-VI, чим порушив право останнього на захист персональних даних.
Суд критично ставиться до доводів відповідача, що ним вжито усі необхідні заходи для врегулювання ситуації, зокрема, електронного звернення до адміністратора сайту «Доступ до влади», оскільки публікація персональних даних була здійснена 16.03.2023р., електронне звернення до адміністратора сайту направлено 17.03.2023р. та станом на 10.04.2023р. відповідач очікуючи відповідь, вчиняє бездіяльність, до того ж, таке електронне звернення за своїм змістом не відповідає формі звернень, не зрозуміло в якому порядку відповідач звертався до адміністратора сайту, а також не містить інформації щодо питання, порушеного в цій справі.
«Вказані вами прізвище та ім`я будуть оприлюднені на сайті. Ваша електронна адреса, поштова адреса та номер телефону не оприлюднюються, крім випадку, якщо розпорядник інформації включить її у вкладений файл. Ми попереджаємо розпорядників про недопустимість включення у відповідь будь-яких персональних даних. За бажанням ви можете не вказувати жодних додаткових даних про себе, але в такому випадку імовірність отримати відповідь знижується.
УВАГА: Якщо в тексті запиту ви повідомите будь-яку додаткову персональну інформацію (поштова адреса, номер телефону чи факсу тощо), то вона буде автоматично оприлюднена на сайті. Електронні адреси вилучаються з тексту автоматично».
За наведених обставин, суд доходить висновку про протиправність розповсюдження у мережі Інтернет Виконавчим комітетом Номовоськовської міської ради персональних даних позивача без його згоди та зобов`язання Виконавчий комітет Номовоськовської міської ради видалити з відкритого доступу мережі інтернет, опубліковані персональні дані (приватний телефон, поштову адресу, приватний імейл) що належать ОСОБА_1 і на публікацію яких немає письмової згоди ОСОБА_1 .
Окрім того, належним відповідачем у справі є саме Виконавчий комітет Номовоськовської міської ради, а не заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органі ОСОБА_2 , оскільки саме орган місцевого сомоврядування надає відповіді на запити фізичних чи юридичних осіб згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації".
В обґрунтування вказаної позовної вимоги позивач зазначає, що незаконне розповсюдження його персональних даних таких як адрес домівки де мешкає його сім`я, персональний телефон, та персональний email викликало душевні страждання у позивача. Крім того, вказує, що він буде вимушений змінити імейл, так як він на даний час, внаслідок витоку переповнений спамом і позивач не може їм надалі користуватися. Також позивач вимушений буде змінити і персональний номер телефону, яким він користується з 2000 року, тобто більше 23 років. Додаткові душевні страждання надає спричиняє той факт, що весь апарат виконавчого комітету ради, за більше ніж місяць з часу який сплинув з моменту звернення позивача, не знайшло за потрібне прикласти енергійних засобів та не припинив порушення прав позивача та законодавства України.
Вирішую зазначену позовну вимогу, суд керується наступним.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У свою чергу, відповідно до частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зі змісту вказаної норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 статті 23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).
Так, згідно із правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.
У позові позивачем зазначено, що він вимушений буде змінити свій email, оскільки він переповнений спамом та вимушений буде змінити номер телефону, доказів на підтвердження цих обставин не надано, оскільки дії зазначені на майбутнє.
Доказів того, що позивач зазнав душевні страждання, суду не надано.
Окрім того, належним відповідачем у справі є саме Виконавчий комітет Номовоськовської міської ради, а не заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органі Адамяна Сергія Погосовича, оскільки саме орган місцевого сомоврядування наданє відповіді на запити фізичних чи юридичних осіб згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку із звільнення позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 77, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати публікацію персональних даних (приватний телефон, поштову адресу, приватний імейл), що належать ОСОБА_1 у відкритому доступі мережі інтернет Виконавчим комітетом Новомоськовської міської ради протиправною, так як відсутня письмова згода ОСОБА_1 .
Зобов`язати Виконавчий комітет Новомоськовської міської ради видалити з відкритого доступу мережі інтернет, опубліковані персональні данні (приватний телефон, поштову адресу , приватний імейл), що належать ОСОБА_1 і на публікацію яких немає письмової згоди ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін