Справа № 634/12/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 р.Справа № 634/12/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.,

представників сторін : позивача - Одинцової В.І., відповідача - Амельченка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 14.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Зимовський О.С., смт. Сахновщина, Сахновщинський, Харківська обл., повний текст складено 14.02.23 року по справі № 634/12/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сахновщинського районного суду Харківської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту відповідач, ДС України з безпеки на транспорті), в якому просив суд:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії НОМЕР_1 від 22.11.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;

- понесені судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваної постанови, як такої, що складена з порушенням вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512 (далі - Інструкція № 512), а саме не містить наступної інформації: категорія, тип транспортного засобу, його ширина, висота, довжина, марка та модель напівпричепу, сумарне фактичне навантаження на осі, фактична шинність (кількість коліс) на осі.

Зауважив, що відсутність у спірній постанові розрахунків відповідності показника процентного перевищення нормативного навантаження показнику зазначеному в тонах ставить під сумнів врахування відповідачем похибки пристрою при здійсненні вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортного засобу позивача. Крім того, розмір процентного навантаження, зазначений у постанові, є наближеним до рівня дозволеного, а показник перевантаження підлягає детальному обґрунтуванню та обчисленню, задля недопущення безпідставного та незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Наполягав, що за відсутності затвердженої методики зважування транспортних засобів з сипучим вантажем неможливим є встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу позивача, який перевозив сипучий вантаж соняшник, а отже достовірність зроблених відповідачем вимірювань є сумнівною.

16.01.2023 позивач подав до суду першої інстанції заяву, в якій, пославшись на ч. 1 ст. 47 КАС України, просив збільшити позовні вимоги та додатково скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00002434 від 07.12.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 17.01.2023 у справі № 634/12/23 заяву про збільшення позовних вимог в межах розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДС з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення повернуто представнику позивача з підстав не долучення до заяви доказів направлення копії зазначеної заяви іншим учасникам справи.

20.01.2023 представником позивача знов подано до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 25.05.2023 у справі № 634/12/23 заяву представника позивача про збільшення позовних вимог повернуто представнику, як таку, що фактично є поданням окремого позову з іншим предметом та підставами позову.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 14.02.2023 у справі № 634/12/23 поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом оцінки всім аргументам учасників справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 14.02.2023 у справі № 634/12/23 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повідомив, що станом на час звернення до суду з позовом позивач не був обізнаний про існування постанови серії АА № 00002434, а тому одразу після її отримання, користуючись правом, передбаченим ч. 1 ст. 47 КАС України, звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог. Однак, суд першої інстанції, повертаючи вказану заяву допустив надмірний формалізм та не врахував, що внаслідок таких дій ОСОБА_1 буде притягнуто двічі до адміністративної відповідальності за вчинення одного й того самого правопорушення (рух транспортного засобу із перевищенням вагових норм) за постановою серії АА № 00001968 від 22.11.2022 та за постановою серії АА № 00002434 від 07.12.2022, що з огляду на статтю 61 Конституції України, згідно з якою особа не може бути двічі притягнутою до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 569/15894/15-а є неприпустимо.

Звернув увагу на те, що на дату зважування транспортного засобу позивача в Україні була відсутня методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі з рідким або сипучим вантажем, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, у зв`язку з чим, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем, результати вимірювання не можна вважати достовірними. Закріплення сипучого вантажу, або вжиття інших заходів, які б унеможливлювали зміщення сипучого вантажу, з метою недопущення перевищення допустимого навантаження на окрему ось транспортного засобу - в даному випадку є неможливим через те, що насіння соняшнику у своєму діаметрі складає від 4 до 7 міліметрів.

Наголосив, що позивачем до перетину системи зважування у русі Н-10 Стрий Івано-Франківськ - Чернівці - Мамалига (на м. Кишинів), км 248+935 (WIM57), яким було зафіксовано правопорушення, відображене у постанові від 22.11.2022 серії АА № 00001968, пройдено 10 інших систем зважування у русі, якими перевищення нормативних параметрів зафіксовано не було. Наведена обставина ставить під сумнів справність системи, розташованої за адресою: Н-10, км 248+935, Чернівецька область (WIM 57). Крім того, у матеріалах справи відсутній висновок експерта, що засвідчує відповідність вимірювального обладнання вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 № 94.

Пославшись на висновки, викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду у по справі №539/653/22 від 11 листопада 2022 року, зауважив, що не зазначення у постанові інформації щодо категорії, типу транспортного засобу (контейнеровоз тощо), ширини, висоти, марки, моделі та державного номерного знаку напівпричепу слугувало однією із підстав для визнання її такою, що не відповідає вимогам Інструкції № 512, однак судом першої інстанції таку судову практику враховано не було.

Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стверджує, що зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу правопорушення та містить відповідні метадані згідно вимог пункту 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174. Зазначив, що вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM57, 057*002, UA.TR.001 35 72-22, 73-22 (дійсний до 02.05.2023), а також підтверджується інформаційною карткою ГВК, з якої слідує, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 5,4% (0,63 тон) перевищує дозволене навантаження 11,5 тон відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України. Також навів формулу розрахунку навантаження.

Пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 02.08.2018 по справі № 820/1420/17, вказав, що у даній справі суд касаційної інстанції звернув увагу не лише на відсутність необхідності застосування методики зважування поосьового навантаження транспортного засобу, затвердженої Мінекономрозвитку, але й будь-якої іншої методики для здійснення габаритно-вагового контролю, складовою частиною якого є процес зважування. При цьому посилання апелянта на методику виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблену Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом та затверджену заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), є недоречним, оскільки остання не є нормативно-правовим актом, обов`язковим для застосування відповідачем.

Щодо невизначення типу напівпричепу вказав, що з наданої до суду першої інстанції інформаційної довідки ГВК та зображення (фото звіт) вбачається використання позивачем трьовісного напівпричепу. Проте у спірних правовідносинах вказана обставина не є вирішальною, оскільки перевищення навантаження зафіксоване на одиночну вісь тягача, відтак і правова позиція, викладена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі № 208/1033/22, на яку послався апелянт, не може бути врахована у даній справі, з огляду на відмінність обставин.

Вважає, що висновки апелянта про відсутність фіксації перевантаження транспортного засобу на маршруті руху позивача на 10 інших системах зважування у русі, зроблені без урахування місткості баку, рівня його заповнення та використання, ймовірності дозавантаження по маршруту руху, тощо. Такі характеристики можуть змінюватись і не можуть бути обставиною звільнення від відповідальності.

22.05.2023 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження маршруту транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.10.2022.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просила суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як законне та обґрунтоване, підтримав правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованому в автоматичному режимі, серії АА № 00001968 від 22.11.2022, винесеною старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Семенченко Л.М., зафіксовано, що 12.10.2022 о 13 год. 19 хв. за адресою: Н-10, км 248 + 935, Чернівецька обл. відповідальною особою транспортного засобу Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 , яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України. Так, навантаження на одинарну вісь транспортного засобу було перевищено на 5,4% (0.63 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з чим на відповідальну особу ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. Також дана постанова містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент учинення правопорушення та постановою в електронній формі. Крім того у постанові зазначено технічний прилад яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення WIM 57, 057*002, номер свідоцтва про повірку UA.TR. 001 35 72-22, 73 (а.с. 8).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 , спеціалізований вантажний сідловий тягач. (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу KOEGEL, д.н.з. НОМЕР_5 , спеціалізований напівпричеп (а.с.7).

Як вбачається зі змісту товарно-транспортної накладної від 11.10.2022 № 431 автомобіль Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, напівпричіп KOEGEL, д.н.з. НОМЕР_5 , перевізник ОСОБА_1 , вантаж соняшник, брутто 39780 кг, тара 16500 кг, нетто 23280 кг (а.с.10).

До відзиву представником відповідача надано сертифікат відповідності від 03.05.2022 UA.TR.001 35 72-22 щодо Приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM, сертифікат відповідності від 03.05.2022 UA.TR.001 35 73-22 щодо Приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM, сертифікат перевірки типу UA.TR.001 76-20 виданий 17.06.2021, чинний до 16.06.2030.

Крім того, в якості доказу вчинення правопорушення відповідачем до відзиву додано копію спірної постанови серії АА № 00001968 від 22.11.2022 та інформаційну картку габаритно-вагового контролю, сформовану автоматичним пунктом при фіксації правопорушення, згідно з якою навантаження на одинарну вісь (вісь 2) склало 14440 кг, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження на 5,4%, а також скріншот робочого місця інспектора, на якому відображено транспортний засіб Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 за результатами автоматичної фіксації транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Судом відхилено аргументи представника позивача щодо відсутності необхідного обсягу інформації в постанові про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 283 КУпАП, оскільки відомості щодо категорії, типу транспортного засобу (контейнеровоз тощо), ширини, висоти, довжини, марки, моделі та державного номерного знаку напівпричепу, на відсутність яких вказав позивач, не є обов`язковими для встановлення складу правопорушення та зазначаються уповноваженою особою за можливості. При цьому, п. 3 Інструкції № 512, на який послався позивач, не містить відсилки на форму постанови відповідно до додатка 1 та імперативної вимоги щодо необхідності зазначення всього обсягу інформації про транспортний засіб.

Щодо посилань позивача на перевезення сипучого (подільного) вантажу суд першої інстанції зазначив, що жодним нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів у випадку його переміщення у вантажному відсіку автомобіля.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлено Правилами дорожнього руху.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України Про дорожній рух, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: в) навантаження на вісь: на одинарну вісь для доріг державного значення, 11,5 тонн, місцевого значення 7 тонн.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.

Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.

У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.

Приписами ч. 2 ст. 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Виходячи зі змісту ч. 7 ст. 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 14-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

- така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння;

- внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Положеннями ч. 1 ст. 279-5 КУпАП встановлено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Згідно з п. 2 Порядку № 1197, який діяв на час винесення спірної постанови, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

З аналізу наведених норм слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, виноситься на власника транспортного засобу або належного користувача.

Як встановлено судом першої та підтверджено в суді апеляційної інстанції власником транспортного засобу спеціалізованого вантажного сідлового тягача Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 (а.с. 7).

Отже, адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 автомобільними дорогами покладається на власника такого транспортного засобу ОСОБА_1 . Докази внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача вказаного транспортного засобу матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова від 22.11.2022 серії АА № 00001968 містить всі обов`язкові відомості, передбачені ст. 283 КУпАП.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою у автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Вказане свідчить, що Інструкцією № 512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови.

Проаналізувавши зміст додатку 1 до Інструкції № 512 (в редакції на час складення спірної постанови), яким передбачено форму постанови, колегія суддів зазначає, що остання вимагає зазначення уповноваженою особою наступних відомостей: дата, час, індекс та місце вчинення адміністративного правопорушення, марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, зазначеної у статті 143 КУпАП, дата народження, місце проживання (перебування), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта, опис обставин, частина статті, стаття КУпАП, за якими передбачено відповідальність, прізвище, сума штрафу.

Отже, за нормативно встановленою формою не передбачено обов`язкового зазначення в постанові категорії, типу транспортного засобу (контейнеровоз тощо), ширини, висоти, довжини, марки, моделі та державного номерного знаку напівпричепу, на відсутність яких вказує позивач. Колегія суддів враховує, що опис обставин правопорушення здійснюється на розсуд уповноваженої особи та має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, а вказана Інструкція № 512, як підзаконний нормативно-правовий акт, визначає перелік інформаційних даних, які можуть, а не повинні, міститися у постанові в залежності від обставин вчинення порушення.

Крім того, дослідивши зміст постанови від 22.11.2022 серії АА № 00001968, колегія суддів зазначає, що остання окрім обов`язкових відомостей, передбачених ст. 283 КУпАП, містить також додаткову інформацію, передбачену Інструкцією № 512, зокрема відмітку про врахування похибки, формулу розрахунку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу (кількість осей; спарені колеса, відстань між осями, навантаження на кожну вісь та загальну масу).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність постанови від 22.11.2022 серії АА № 00001968 вимогам, встановленим ст. 283 КУпАП.

Посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Другого апеляційного адміністративного суду у по справі № 539/653/22 від 11 листопада 2022 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не судів апеляційної інстанції.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).

Приписами ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження порушення позивачем п. 22.5 ПДР відповідачем до матеріалів справи надано витяги із програми АРМ аудиту стосовно зафіксованої події порушення, інформаційну карту габаритно-вагового контролю, фотографії транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, сертифікат перевірки типу, сертифікат відповідності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна постанова містить інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, а саме WIM57,057*002. Також зазначено серію та номер свідоцтва про повірку технічного засобу, строк його дії UA.TR001 35 72-22,73-22 до 02.05.2023, копія якого міститься в матеріалах справи.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. № 1174 (далі по тексту Порядок № 1174).

Згідно з п.п. 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163 (далі по тексту - Технічний регламент засобів вимірювальної техніки).

Положеннями п. 9 зазначеного Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки передбачено, що засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п. 7 Порядку № 1174).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

На виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Як передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами, зокрема, проводять оцінку відповідності засобів вимірювальної техніки; проводять калібрування та повірку засобів вимірювальної техніки.

Частинами 1, 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності. Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно- правовими актами.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Нормами п. 2 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки встановлено, що його дія поширюється на засоби вимірювальної техніки, зазначені у додатках 3-12, а саме автоматичні зважувальні прилади.

Відповідно до п. 114 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, виробник наносить знак відповідності і додаткове метрологічне маркування, передбачені Технічним регламентом, і під відповідальність призначеного органу, зазначеного в пункті 106 цього додатка, його ідентифікаційний номер на кожний окремий засіб вимірювальної техніки, який відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу, та застосовним вимогам Технічного регламенту.

З наявного в матеріалах справи сертифікату відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі ІТС «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM)». Підсистема вагового контролю транспортних засобів UA.TR001 35 72-22 (а.с.141) вбачається, що прилад 62002, смуга 1, прямого напрямку руху Н-10, Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига (на м. Кишинів), км 248+935/WIM057 відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосованим вимогам Технічного регламенту.

Колегія суддів зазначає, що сертифікат перевірки типу щодо технічного засобу: ІТС «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM)». Підсистема вагового контролю транспортних засобів, який виданий 17.06.2021, чинний до 16.06.2030 (а.с. 140), а сертифікат відповідності до 03.05.2023, отже, підтверджують, що засіб вимірювальної техніки, яким здійснено автоматичну фіксацію порушення ПДР, належним чином сертифікований та відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки та Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», є справним та придатним до експлуатації.

Вищенаведеними встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами у справі повністю спростовуються доводи апелянта про несправність вимірювального обладнання з огляду на відсутність в матеріалах справи висновку експерта, що засвідчує його відповідність вимогам Технічного регламенту.

Відсутність фіксації перевантаження транспортного засобу позивача іншими вимірювальними приладами на інших ділянках дороги під час руху транспортного засобу позивача не є обставиною, яка свідчить про невідповідність технічного приладу WIM057, розташованого за адресою Н-10 Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига (на м. Кишинів), км 248+935/WIM057, вимогам Технічного регламенту, як на тому наполягає позивач.

Згідно з п.п. 12-15 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Метадані повинні містити дані про:

засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на вісь, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі);

фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;

відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Також, з аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства.

З викладеного вбачається, що процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті здійснюється в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, та має як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, а, відтак, і габаритно-вагові розрахунки щодо транспортного засобу здійснюються в автоматичному режимі та в подальшому застосовуються відповідною посадовою особою при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Зі змісту постанови від 22.11.2022 серії АА №00001968 вбачається, що ОСОБА_1 , як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5. ПДР України : навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 5,4 % (0,63 тон) (а.с. 135).

Спірною постановою зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу: кількість осей 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між осями 1-2: 4120 мм, 2-3: 5820 мм, 3-4: 1300 мм; 4-5 1300 мм; навантаження на вісь 1 7105 кг, 2- 14440 кг, 3- 6520 кг, 4 - 6707 кг; 5 6667 кг; загальна маса 41439 кг. Зазначені параметри відповідають тим, що містяться в автоматично сформованій інформаційній картці габаритно-вагового контролю (а.с.145).

Колегією суддів встановлено, що детальний опис показників (їх розшифрування), які автоматично формуються технічним приладом міститься у Протоколі взаємодії вагових комплексів/автоматичних пунктів габаритно-вагового контролю з програмним забезпеченням інформаційно-телекомунікаційної системи «Система автоматичної фіксації габаритно-вагового контролю транспортних засобів», наданому відповідачем до матеріалів справи.

Змістом інформаційної картки габаритно-вагового контролю підтверджено, що загальна маса транспортного засобу Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 в момент вчинення правопорушення дорівнює 41,439 тон, а показник зважування ахlеload-2 (навантаження на другу вісь) складає 14440, що свідчить про недотримання позивачем вимог, встановлених п. 22.5 ПДР, зокрема щодо допустимої ваги навантаження на одиночну вісь (2) 11,5 тон.

При цьому, формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами закріплена в Додатку 1 до Інструкції № 512, відповідно до якої: % перевищення = ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) х 100 % Х факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Як зазначено в спірній постанові похибка пристрою для параметру навантаження на одиничну вісь транспортного засобу становить 16 % від фактичного навантаження на вісь.

Отже, розрахунок відсоткового перевищення навантаження на одиночну вісь виглядає так: ((14440-11500)-(14440*16/100))/11500)100%=5,4%, що є більшим на 0,63 тони ніж нормативно встановлене допустиме навантаження на одиничну вісь (11,5 тон).

Зазначені показники відповідають тим, що містить оскаржувана постанова (5,4%-0,63 тон).

З огляду на викладене, доводи позивача про неврахування відповідачем похибки пристрою при вимірюванні перевантаження транспортного засобу на одиничну вісь, а також невідповідності процентного розміру встановленого перевантаження розміру, зазначеному в тонах, є такими, що не відповідають встановленим під час апеляційного перегляду справи обставинам, що мали місце у спірних правовідносинах. Крім того, формула розрахунку похибки, а також формула розрахунку перевищення навантаження, на відсутність яких вказував позивач в позовній заяві, були зазначені в спірній постанові.

Слід врахувати, що інформація, яка міститься в автоматично сформованій технічним приладом картці габаритно-вагового контролю, а саме: пост Н-10 Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига (на м. Кишинів), км 248+935 (57), час: 2022-10-12 13:19:31.49, не містить розбіжностей з відомостями, зазначеними у постанові від 22.11.2022 серія АА № 00001968.

Колегія суддів зазначає, що спірна постанова від 22.11.2022 серія АА № 000011968 містить посилання на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/ АА № 00001968/, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та постановою в електронній формі, використавши ідентифікатор доступу uRikfC6nszfXO.

Так, суд апеляційної інстанції, перейшовши за вищевказаним посиланням, встановив, що в системі «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень» міститься фотографія з якої можливо ідентифікувати автомобіль з ввімкненими фарами та номерним знаком НОМЕР_2 (1 фото), наближений номерний знак (2 фото), а також віддалене фото транспортного засобу в момент проїзду через пункт габаритно-вагового контролю 2022-10-12 13:19:22 (3 фото).

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наданими відповідачем до матеріалів справи фотографіями у сукупності з інформаційною карткою габаритно-вагового контролю підтверджується факт пересування автомобілю Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 через пункт зважування.

Колегія суддів зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи доказами, є належним чином доведені та відображені у спірній постанові.

З приводу твердження позивача про те, що ним перевозився подільний сипучий вантаж, який є рухомим під час кожної зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, тому його маса не є сталою у різних точках під час руху, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, згідно чинного законодавства жодним національним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.3 б; 12.1) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.

Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132- 1 КУпАП, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування постанови від 22.11.2022 серія АА № 00001968 та закриття провадження по справі.

Щодо доводів позивача про притягнення його двічі до адміністративної відповідальності за вчинення одного і того самого правопорушення за постановою АА № 00001968 від 22.11.2022 та за постановою серії АА 00002434 від 07.12.2022 колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що предметом оскарження в даній справі є постанова АА № 00001968 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП, яка прийнята відповідачем 22.11.2022, тобто в порівнянні з датою іншої постанови АА 00002434 від 07.12.2022, яка не є предметом розгляду цієї справи, у часі раніше.

При цьому, станом на момент прийняття відповідачем спірної постанови АА № 00001968 від 22.11.2022 жодної іншої постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, вчинене за таких самих обставин, не існувало, а отже факту повторного притягнення позивача до відповідальності у даній справі станом на 22.11.2022 також не було.

Колегія суддів враховує, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували на момент прийняття оспорюваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача в якості підстави для скасування постанови серії АА № 00001968 від 22.11.2022 на повторне його притягнення до адміністративної відповідальності та порушення відповідачем ст. 61 Конституції України.

Доводи позивача щодо прояву надмірного формалізму суду першої інстанції під час розгляду його заяв про збільшення позовних вимог є неприйнятними, оскільки апелянт у разі незгоди з діями суду не був позбавлений можливості відповідно до пп. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України оскаржити ухвали Сахновщинського районного суду Харківської області від 17.01.2023 та від 25.01.2023, якими вказані заяви повернуто представнику позивача, однак цього не зробив.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 14.02.2023 по справі № 634/12/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій