Справа № 520/26474/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання встановлення судового контролю у порядку ст.382 КАС України

23 травня 2023 року справа № 520/26474/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №520/26474/21 за позовом Приватного підприємства «Біскай» (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі за текстом - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови ГУ Держпраці у Харківській області №114-ДПС від 24.11.2021 року, -

встановив:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022р. у справі №520/26474/21 була визнана протиправною та скасована постанова Головного управління Держпраці у Харківській області №114-ДПС від 24.11.2021 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області на користь Приватного підприємства "Біскай" 2270,00грн. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

22.05.2023р. до суду надійшла заява позивача про встановлення у порядку ст.382 КАС України судового контролю за виконанням рішення суду, умотивована тим, що в особистій розмові співробітни Управління ДКС України у Шевченківському районі м.Харкова повідомив про наявну невизначеність з датою виконання рішення суду.

Вирішуючи по суті юридичну долю означеного процесуального документа, суд виходить із таких підстав та мотивів.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 10.02.2022р. у справі №160/13013/19: 1) обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.1291 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.14, 370 КАС України; згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права, п.68 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Піалопулос та інші проти Греції" якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс; 2) правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати; 3) зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 13.05.2021р. у справі №9901/598/19); 4) за змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення; 5) за сформульованими у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №560/523/19 правовими позиціями, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи; 6) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

У межах спірних правовідносин судом не виявлено існування згаданих вище підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним з боку відповідача суб`єкта владних повноважень або для виконання рішення суду доведеться докласти значних зусиль понад обсяг дій згідно із Законом України "Про виконавче провадження".

Окрім того, суд доходить до переконання про те, що положення ст.382 КАС України в частині обтяження учасника справи обов`язком подати звіт про виконання рішення суду (безвідносно до події одержання позивачем виконавчого листа, ініціювання процедури примусового виконання та стану виконавчого провадження з примусового виконання судового акту) не повною мірою узгоджуються з положеннями Закону України "Про виконавче провадження", який за загальним правилом вимагає безумовно обовязкового одержання позивачем виконавчого листа та подання цього документа до державного виконавця (приватного виконавця).

Тому випадок застосування судом згаданого вище правового механізму судового контролю слід вважати виключенням із загального правила, котрий повинен мати істотні та вагомі причини, і не нівелювати значення правових процедур Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, судом з матеріалів справи існування таких причин не виявлено.

Відтак, підстав для застосування у даному конкретному випадку приписів ст.382 КАС України суд не знаходить.

Окрім того, окремо суд зважає, що доводи заявника про встановлення судового контролю у порядку ст.382 КАС України у даному конкретному випадку грунтуються не на доказах про форму та зміст правової поведінки відповідача у справі №520/26474/21, а власному уявленні про ймовірні/можливі майбутні управлінські волевиявлення іншого учасника суспільних відносинах - теоргану системи Державної казначейської служби України (УДКСУ в Шевченківському районі м.Харкова) із статусом окремого та самостійного суб"єкта владних повноважень, сформованих за наслідками начебто проведеної усної комунікації з неназваною у тексті процесуального документа особою.

Ця обставина є самостійною і достатньою підставою для залишення без задоволення заяви про встановлення судового контролю у порядку ст.382 КАС України за заявою позивача від 22.05.2023р.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-9, 241-243, 248, 256, 295, 382 КАС України, суд -

ухвалив:

1.Заяву позивача від 22.05.2023р. про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022р. у справі №520/26474/21 - залишити без задоволення..

2.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати прийняття (підписання).

Суддя Сліденко А.В.