Справа № 440/5351/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 р. Справа № 440/5351/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 (ухвалене суддею Сич С.С.) по справі № 440/5351/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення № 89 від 30.03.2022 щодо відмови позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, в зв`язку з недостатньою кількістю пільгового стажу; визнати протиправними та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області № 13 від 10.03.2022 про результати розгляду заяви про підтвердження пільгового стажу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, період роботи на посаді електрозварника з 22.08.1992 по 03.08.2001 в БМУ Крюківського вагонобудівного заводу в/о вагонобудування (ЗАТ "Будівельно-монтажне управління "Вагонник") та до страхового стажу період навчання з 01.09.1983 по 26.06.1986 в Крюківському машинобудівному технікумі і період проходження військової служби з 19.11.1986 по 21.11.1988; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу з 21.03.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до поданої заяви про призначення пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову в призначенні пенсії від 30.03.2022 № 89; визнано протиправним та скасовано рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.03.2022 № 13 про результати розгляду заяви в частині відмови позивачу в підтвердженні роботи, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22.08.1992 по 03.08.2001; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.03.2022, зарахувавши до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, період роботи з 22.08.1992 по 03.08.2001 електрозварником четвертого розряду в Акціонерному товаристві закритого типу будівельно-монтажного управління "Вагонник", а також до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 13.11.1986 по 17.11.1988. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що у підтвердженні роботи, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивача з 22.08.1992 по 03.08.2001 неохідно відмовити, оскільки відсутні дані про проведення атестації робочих місць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 27.01.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, в якій просив підтвердити періоди роботи з 13.02.1990 по 03.08.2001 на посаді електрозварника в БМУ Крюківського вагонобудівного заводу.

Рішенням комісії при ГУ ПФУ в Полтавській області за результатами розгляду заяви від 10.03.2022 № 13 вирішено: підтвердити ОСОБА_1 період роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 13.02.1990 по 21.08.1992; відмовити ОСОБА_1 у підтвердженні роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22.08.1992 по 03.08.2001. Підстава відмови: відсутність даних про проведення атестації робочих місць.

21.03.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що зареєстрована за № 1269/154 .

Відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 21.03.2022 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до ГУ ПФУ в Рівненській області.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ у Рівненській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.03.2022 № 89, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців, оскільки, як зазначено в рішенні, пенсійний вік, визначений пункту 2 частини 2 статты 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список № 2) становить 55 років. Вік заявника 55 років 03 місяці 10 днів. Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список № 2), становить не менше 30 років. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім-тринадцятим цього пункту, страхового стажу: а саме з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців. Страховий стаж особи становить 33 роки 03 місяці 07 днів. Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 12 років 6 місяців. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. Пільговий стаж особи становить 06 років 11 місяців 15 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період проходження військової служби з 19.11.1986 по 21.11.1988, відсутній військовий квиток; період навчання з 01.09.1982 по 26.06.1986, оскільки є розбіжності між дипломом та записами трудової книжки. Долучити довідку про навчання на денній формі.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача з 22.08.1992 по 03.08.2001 електрозварником четвертого розряду в Акціонерному товаристві закритого типу будівельно-монтажного управління "Вагонник" підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте комісією при ГУ ПФУ в Полтавській області безпідставно не був зарахований до пільгового стажу позивача, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення про результати розгляду заяви від 10.03.2022 №13, а оскаржуване рішення №13 від 10.03.2022 в частині відмови ОСОБА_1 у підтвердженні роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22.08.1992 по 03.08.2001 прийнято ГУ ПФУ в Полтавській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню. Водночас, рішення комісії при ГУ ПФУ в Полтавській області №13 від 10.03.2022 в частині підтвердження ОСОБА_1 періоду роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.02.1990 по 21.08.1992 жодним чином не порушує прав, свобод чи законних інтересів позивача, оскільки цей період роботи підтверджений оскаржуваним рішенням про результати розгляду заяви №13 від 10.03.2022.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (в подальшому - Закон № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (надалі - Порядок №383).

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 р. N18-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 р. за N1231/13105 /надалі Порядок № 18-1/.

Відповідно до п. п. 3, 4 Порядку № 18-1, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Пунктом 11 Порядку № 18-1 передбачено, що із заявою про підтвердження стажу роботи (додаток 2) заявник (його законний представник або представник, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - його представник)) може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу.

Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються: документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Згідно п. 14 Порядку № 18-1, комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 у період з 13.02.1990 по 31.08.2001 позивач працював електрозварником 4 розряду БМУ Кременчуцького ПО вагонобудування в Акціонерному товаристві закритого типу будівельно-монтажного управління "Вагонник" (записи №12 та 13 трудової книжки підстава: наказ № 5-К від 12.02.1990 та № 997 від 31.08.2001.

Архівною довідкою від 25.03.2021 № 02-04/1/0409-Б, виданою архівним відділом Кременчуцької міської ради, підтверджено, що у наказах з особового складу закритого акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Вагонник": ОСОБА_1 прийнятий зварювальником 4 розряду дільниці № 20 з 13.12.1990 (наказ від 12.12.1990 № 5к) (Підстава: Ф-857-ОС. оп.І-ОС); ОСОБА_1 , електрозварювальник 4 розряду, звільнений за переведенням в РСЦ* АТ №КВБЗ"* у зв`язку з ліквідацією БМУ "Вагонник" (дата не зазначена)* (наказ від 14 серпня 2001 року № 14К). Вказано, що в наказах з особового складу за грудень 1990 - серпень 2001 років відомості про переведення на роботу з неповним робочим днем, іншу роботу, роботу за сумісництвом, надання відпусток без збереження заробітної плати та зайнятість на контактному, стиковому та точковому зварюванні не виявлені.

Отже, позивач у період з 13.12.1990 по 31.08.2001 працював повний робочий день електрозварником 4 розряду в Акціонерному товаристві закритого типу будівельно-монтажного управління "Вагонник".

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, у розділі XXXII «Общие профессии» передбачалися посади «газосварщики и их подручные», «сварщики аргонной и атомно-водородной сварки» «электросварщики и их подручные».

Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, у розділі XXXІII «Общие профессии» передбачалися посади «газосварщики 620)»; «электрогазосварщики, занятые на резке и ручной сварке, на полуавтоматических машинах, а также на автоматических машинах с применением флюсов, содержащих вредные вещества не ниже 3 класса опасности 756)»; «электросварщики на автоматических и полуавтоматических машинах, занятые сваркой в среде углекислого газа, на работах с применением флюсов, содержащих вредные вещества не ниже 3 класса опасности, а также на полуавтоматических машинах 905)»; «электросварщики ручной сварки 906)».

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" від 11.03.1994 № 162 затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії "електрозварники" та "газозварники".

Таким чином, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що посада, на якій працював позивач передбачена Списком №2.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно із п. 4.3 Порядку № 383, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (в подальшому - Порядок № 442) та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (в подальшому - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно із п. 4 Порядку № 442 та п.п 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно із статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до п. п. 8, 9 Порядку № 442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списками № 1, 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020.

Із урахуванням вищквикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача з 22.08.1992 по 03.08.2001 електрозварником четвертого розряду в Акціонерному товаристві закритого типу будівельно-монтажного управління "Вагонник" підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте комісією при ГУ ПФУ в Полтавській області безпідставно не був зарахований до пільгового стажу позивача, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення про результати розгляду заяви від 10.03.2022 №13, а оскаржуване рішення №13 від 10.03.2022 в частині відмови ОСОБА_1 у підтвердженні роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22.08.1992 по 03.08.2001 прийнято ГУ ПФУ в Полтавській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення комісії при ГУ ПФУ в Полтавській області №13 від 10.03.2022 в частині підтвердження ОСОБА_1 періоду роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.02.1990 по 21.08.1992 жодним чином не порушує прав, свобод чи законних інтересів позивача, оскільки цей період роботи підтверджений оскаржуваним рішенням про результати розгляду заяви № 13 від 10.03.2022.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розраху пенсійним органом стажу роботи позивача за Списком № 2: з 07.07.1986 по 31.10.1986; з 03.02.1989 по 07.02.1990; з 13.02.1990 по 31.12.1991; з 01.01.1992 по 21.08.1992; з 17.08.2005 по 21.09.2008, та враховуючи період роботи позивача з 22.08.1992 по 03.08.2001 електрозварником четвертого розряду в Акціонерному товаристві закритого типу будівельно-монтажного управління "Вагонник", пільговий стаж ОСОБА_1 становить не менше 12 років 6 місяців.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час звернення із заявою про призначення пенсії (21.03.2022) досяг 55 років та згідно розрахунку пенсійного органу мав страховий стаж не менше 30 років.

Із урахуванням вищевикладеного, станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (21.03.2022) позивач досяг 55 років, мав стаж роботи не менше 30 років, з нього не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Із урахуванням вищквикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 30.03.2022 № 89, а також визнання протиправним та скасування рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.03.2022 №13 про результати розгляду заяви в частині відмови ОСОБА_1 у підтвердженні роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22.08.1992 по 03.08.2001 обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1983 по 26.06.1986 в Крюківському машинобудівному технікумі і період проходження військової служби з 19.11.1986 по 21.11.1988, суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно диплому серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_1 30.06.1986, встановлено, що у 1982 році позивач вступив до Крюківського машинобудівного технікуму, і в 1986 році закінчив повний курс вказаного технікуму та згідно рішення кваліфікаційної комісії від 26.06.1986 йому присвоєно кваліфікацію техніка-технолога.

Разом з тим, у трудовій книжці позивача зазначено, що 05.09.1985 ОСОБА_1 прийнятий електрозварником ручної зварки 2 розряду в вагонозбірний цех Крюківського вагонобудівного заводу (запис №1), а 19.12.1985 позивач звільнений по закінченню практики (запис №2); 20.12.1985 позивач прийнятий до Крюківського машинобудівного технікуму для продовження навчання з відривом від виробництва (запис №4), а 30.06.1986 - відрахований у зв`язку з закінченням технікуму (запис №5).

Таким чином, записи трудової книжки про навчання містять розбіжності з відомостями диплому. При цьому диплом не містить відомостей про період навчання у частині дати та місяця вступу на навчання та дати та місяця закінчення навчання.

Відтак, суд погоджується з доводами відповідачів про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання у Крюківському машинобудівному технікумі через зазначені вище розбіжності без надання довідки про тривалість навчання в навчальному закладі, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також, зокрема, військова служба.

Згідно запису трудової книжки № 8, ОСОБА_1 з 19.11.1986 по 21.11.1988 служив в Радянській Армії. Документом, на підставі якого вчинено зазначений напис, зазначено військовий квиток НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 6 Порядку № 637 визначено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Довідкою Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 63013 від 15.02.2022 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 13.11.1986 по 17.11.1988. Вказана довідка видана на підставі військового квитка НОМЕР_3 та облікової картки до військового квитка.

Із урахуванням вищквикладеного, період проходження військової служби ОСОБА_1 з 13.11.1986 по 17.11.1988 підтверджений відповідним документом, тому саме цей підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Проте, період проходження військової служби з 18.11.1988 по 21.11.1988 не підтверджено документально, у зв`зку із чим, ця частина позовних вимог не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Із урахуванням вищквикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, зважаючи на те, що питання про призначення пенсії позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.03.2022, зарахувавши до стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, період роботи з 22.08.1992 по 03.08.2001 електрозварником четвертого розряду в Акціонерному товаристві закритого типу будівельно-монтажного управління "Вагонник", а також до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 13.11.1986 по 17.11.1988.

Таким чином, суд, переглянувши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 по справі № 440/5351/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова