Справа № 613/67/23
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 травня 2023 року № 613/67/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління обслуговування громадян № 3 Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Державне підприємство Завод імені В.О. Малишева про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Управління обслуговування громадян № 3 Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач-1, управління обслуговування громадян), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач-2, ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі по тексту відповідач-3, ГУ ПФУ у Вінницькій області) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту відповідач-4, ГУ ПФУ у Київській області), третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Державне підприємство Завод імені В.О. Малишева (далі по тексту третя особа, ДП Завод імені В.О. Малишева), в якому просить суд:

1) зобов`язати Управління обслуговування громадян № 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити дії щодо:

- зарахування до загального пенсійного стажу ОСОБА_1 , всього стажу навчання у вищому учбовому заході, у якості слухача підготовчих курсів та студента;

- зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, стажу на важких роботах, визначених відповідно до довідки від 48/019 від 28 вересня 2022 року;

- зарахування стажу роботи з 31 грудня 1992 року по 15 червня 1993 року до загального трудового стажу ОСОБА_1 , необхідного для призначення пенсії в періоди роботи;

2) визнати протиправним рішення від 08 вересня 2022 року №32;

3) визнати протиправним рішення від 06 жовтня 2022 року № 32;

4) зобов`язати Управління обслуговування громадян № 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області винести рішення про призначення пенсії за віком на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після досягнення ним у 2022 році 60 (шістдесяти) річного віку, відповідно до положень ст. 8 ч.1 п.1 та ст.26 ч.1 ЗУ «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування», набув права на призначення пенсії за віком.

20 липня 2022 року ним до відповідача 1 було подано заву про призначення пенсії за віком, разом із передбаченими спеціальним порядком підтверджуючими документами.

27 серпня 2022 року відповідачем 1, було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії. Загальний стаж роботи необхідний для призначення пенсії, після дослідження поданих документів відповідачем 1 було визначено у 19 років.

02 вересня 2022 року позивачем було подано нову заву про призначення пенсії до відповідача 1.

08 вересня 2022 року відповідачем 1, було винесено рішення, за яким у призначенні пенсії за віком було відмовлено. Разом з тим наявний загальний трудовий стаж необхідний для призначення пенсії було визначено у 27 років, 11 місяців і 13 днів (загалом нараховано 335 місяців).

До зави було зокрема додано разом із основним пакетом документів, ще і довідка про навчання у вищому учбовому закладі.

30 вересня 2022 року позивачем було подано чергову заву про призначення пенсії, за якою 06 жовтня 2022 року відповідач 1 виніс аналогічне попереднім рішення.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 17.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 21 березня 2023 залучено до участі у справі № 613/67/23 в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Представником відповідача-2 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області правомірно та на законних підставах винесене рішення від 06.10.2022 року № 32 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Представник відповідача-4 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області правомірно та на законних підставах винесене рішення від 06.10.2022 року №32 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Представник відповаідача-3 надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог звернутих до ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Ухвалою від 23 травня 2023 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Позивачем подані відповіді на відзиви, у яких він повністю підтримав свою правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.07.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного форду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25- 1), з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.

Відповідно до п.4.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі-Порядок), заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних».

Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Відповідно до п.п.2 п.4.2 Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тобто, після реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області звернення (заяви) ОСОБА_1 про призначення пенсії, воно було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №32 від 27.07.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості.

Страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 8 днів.

До страхового стажу не враховано період роботи з 26.12.1983 по 31.12.1992, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.10.1980, так як запис містить розбіжності в даті звільнення та даті наказу (зазначена дата звільнення 31.12.1992, а в наказі 15.06.1993), а також відсутня інформація про реорганізацію підприємства.

02.09.2022 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного форду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області звернення (заяви) ОСОБА_1 про призначення пенсії, воно було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №32 від 08.09.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Страховий стаж ОСОБА_1 - 27 років 11 місяців 13 днів.

До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.11.1999 по 28.02.2001, оскільки за даними трудової книжки запис про звільнення зроблено двіччі.

30.09.2022 позивач втретє звернувся до Головного управління Пенсійного форду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №32 від 06.10.2022 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До страхового стажу зараховані всі періоди.

Страховий стаж ОСОБА_1 - 27 років 11 місяців 13 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди.

До пільгового стажу не зараховано довідка №48/019 від 28.09.2022, оскільки вона не відповідає вимогам для підтвердження пільгового стажу.

Не погодившись з вказаними рішеннями ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом, як він вважає, свого порушеного права.

Окрім цього, позивач у позовній заяві, вказує, що виносячи рішення про відмову у призначенні пенсії №32, від 08 вересня 2022 року, було здійснено підрахунок трудового стажу (стажу навчання), однак не в повному обсязі.

Вказує, що до заяви про призначення пенсії, було долучено копії документів, про проходження освіти у вищому учбовому закладі, у якості слухача, та згодом студента, і з метою підтвердження, були надані архівні довідки з Харківського національного університету радіоелектроніки, а саме:

- Архівна довідка від 29 серпня 2022 року №27/19-190, видана Харківським національним університетом радіоелектроніки, з детальним зазначенням хронології зарахування у якості слухача та відрахування з підготовчих курсів денного форми навчання, та зарахування у якості студенту на денну форму навчання і подальшого відрахування.

- Довідка від 29 серпня 2022 року №27/19-191 видана Харківським національним університетом радіоелектроніки, в якій міститься перелік власних назв університету, зазначений в хронологічному порядку.

Втім, як вказує позивач, прийнято рішення зарахувати до трудового стажу лише період навчання у якості студента денної форми здобування освіти, при тому самостійно зменшено тривалість, що суперечить наданим підтверджуючим документам.

Окрім цього позивач, у позовній заяві вказує, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не були враховані періоди роботи на Державному підприємстві «Завод імені В.О.Малишева» з 31 грудня 1992 по 15 червня 1993 року, що підтверджується записом у трудовій книжці за № 16 в графі 4, довідками та документами від вказаного підприємства, заяві на звільнення працівника, та службовій записці із характеристикою на працівника, де прямо вказані терміни роботи, дані документи були підписані та завірені належним чином.

Вказує, що подані документи, відповідно до Постанови КМУ від 12 серпня 1993 року, № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», мали би слугувати підтверджуючим фактом роботи у вказані періоди.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, стажу на важких роботах, визначених відповідно до довідки від 48/019 від 28 вересня 2022 року, суд зазначає.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

На підставі п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, що підтверджується записами в трудовій книжці, а в разі відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, подається уточнююча довідка, а також після 21.08.1992 року документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем, відповідно до тексту рішення від 06 жовтня 2022 року № 32, до пільгового стажу не зараховано період, визначений у довідці № 48/019 від 28.09.2022, оскільки вона не відповідна вимогам для підтвердження пільгового стажу.

Відповідно до довідки від 28.09.2022р. № 48/019 виданої ДП «Завод ім. В.О. Малишева» позивач у період з 07.04.1984 по 03.09.1986 працював повний робочий день формувальником ручного формування, тобто формувальником у чавунному цеху, за професією формувальники у чавуноливарному цеху 580 ливарного виробництва заводу, що передбачена Списком 2 розділ XV Металообробка.

Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено, даний період роботи. Записи в трудовій книжці не оспорювались та в судовому порядку недійсними не визнавались, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо тяжкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах. У цьому Списку передбачено Розділ XIV. Металообробка, в якому вказано «2092400а-19430 Формувальники ручного формування».

Доводи відповідача щодо не можливості зарахувати до страхового стажу періоду роботи згідно довідки від 28.09.2022р. № 48/019 не спростовує того факту, що позивач не займав таку посаду, що відносяться до пільгового стажу.

Враховуючи викладене, задоволенню підлягає вимога позивача про зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, стажу на важких роботах, визначених відповідно до довідки від 48/019 від 28 вересня 2022 року та визнання протиправним рішення від 06 жовтня 2022 року № 32.

Щодо вимог позивача про зарахування до загального пенсійного стажу ОСОБА_1 , всього стажу навчання у вищому учбовому заході, у якості слухача підготовчих курсів та студента, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004 року (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110; далі - Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.

Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.

Суд, враховуючи сформовану сталу практику Верховного Суду, викладену у постановах від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а, від 11.05.2022 у справі № 445/2374/16-а, від 31.05.2022 у справі № 369/8584/17 у подібних правовідносинах, дійшов висновку, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено у ст. 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, не здача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Враховуючи, що період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти, підстави для зарахування до стажу роботи навчання позивача у Харківському інституті радіоелектроніки з 11.01.1983 по 01.08.1983 відсутні.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №32 від 08.09.2022 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, яке позивач просить визнати протиправним, суд зазначає наступне.

Вказаним рішенням визначено, що страховий стаж ОСОБА_1 - 27 років 11 місяців 13 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.11.1999 по 28.02.2001, оскільки за даними трудової книжки запис про звільнення зроблено двічі.

Втім, у цьому ж рішенні вказано, що зазначений період зараховано за даними ок-5.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним.

Тобто, для захисту порушеного права чи інтересу позивача між сторонами мають існувати публічно-правові відносини, в ході яких відповідачі здійснюють владні управлінські функції стосовно позивача.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України).

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

З огляду на викладене, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Також, Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2020 року у справі №320/5970/17(2-а/320/26/18) (адміністративне провадження №К/9901/55633/18), зазначив, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу зазначених норм належить зробити висновок, що право на захист виникає у випадку порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного її права.

З матеріалів справи судом встановлено, що період роботи з 01.11.1999 по 28.02.2001 зараховано за даними ок-5. Відповідне підтверджено розрахунком стажу для призначення пенсії, наявному в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем, ГУ ПФУ у Київській області не було порушено прав позивача, а тому позовна вимога у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зарахування стажу роботи з 31 грудня 1992 року по 15 червня 1993 року до загального трудового стажу ОСОБА_1 , необхідного для призначення пенсії в періоди роботи, суд зазначає наступне.

Позивач, у позовній заяві вказує, що відповідачем не був врахований період роботи на Державному підприємстві «Завод імені В.О.Малишева» (колишня назва виробниче об`єднання «Завод імені Малишева») з 31 грудня 1992 по 15 червня 1993 року, що підтверджується записом у трудовій книжці за № 16 в графі 4, довідками та документами від вказаного підприємства, заяві на звільнення працівника, та службовій записці із характеристикою на працівника, де прямо вказані терміни роботи, дані документи були підписані та завірені належним чином.

Дослідивши надані документи суд зазначає, що копією трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивач у період з 01.05.1992 по 31.12.1992 працював у цеху 200 слюсарем механо-складальних робіт 5 розряду Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» (колишня назва виробниче об`єднання «Завод імені Малишева»).

Дійсно в матеріалах справи міститься заява про звільнення позивача, яка датована 15.06.1993 та службова записка.

Відповідно до положень частин другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, зважаючи на приписи зазначених правових норм, діюче на час виникнення спірних правовідносин законодавство передбачає право особи, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.

Також, системний аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачем не надано доказів перебування у трудових відносинах з 31 грудня 1992 по 15 червня 1993 року з Державним підприємством «Завод імені В.О.Малишева» (колишня назва виробниче об`єднання «Завод імені Малишева»).

Представник третьої особи надав до матеріалів справи письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що позивач працював на Державному підприємстві «Завод імені В.О. Малишева» у період з 07.04.1984 і фактично припинив роботу з 31.12.1992, про причину невиходу на роботу роботодавця не повідомив. 15.06.1993 ним була подана заява про звільнення з 31.12.1992, на підставі якої 15.06.1993 роботодавцем було видано розпорядження № 115 від 15.06.1993, посилання на яке зазначено у трудовій книжці позивача.

Зазначені обставини підтверджуються заявою позивача про звільнення від 15.06.1993 та службовою запискою, копії яких додано ним до позову.

Окрім цього представником третьої особи долучено до матеріалів справи довідку № 002-16/017/1508 від 01.05.2023, у якій зазначено, що за період з січня 1993 по червень 1993 заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалась. У травні 1993 була нарахована та виплачена винагорода за підсумками року у сумі 862,00 карбованців.

Суд також зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих, достатніх та достовірних у розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів оскарження дій та рішень третьої особи щодо правомірності його звільнення та/або визначення дати звільнення з роботи, за наказом та запису у трудовій книжці, а також наявності з цього приводу рішень компетентних органів.

Враховуючи викладене, позовна вимога у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача зобов`язання Управління обслуговування громадян № 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області винести рішення про призначення пенсії за віком на користь ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що Управління обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке позивач просить вчинити певні дії є структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (), і не є юридичною особою.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

З огляду на наведене, а також заяву представника позивача суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо призначення пенсії за віком на користь ОСОБА_1 віднесено до дискреційних повноважень ГУ ПФУ в Харківській області, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження відповідача та зобов`язувати його призначити позивачу пенсію.

Одночасно суд у відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 30.09.2022 про призначення пенсії за віком, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, оскільки це є необхідним для захисту права та законних інтересів позивача.

З урахуванням вищенаведеного, вказана позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління обслуговування громадян № 3 Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Державне підприємство Завод імені В.О. Малишева про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06 жовтня 2022 року № 32.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ), необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах, стаж на важких роботах, визначений відповідно до довідки від 48/019 від 28 вересня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ), подану 30.09.2022 про призначення пенсії за віком, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23 травня 2023 року.

Суддя Бадюков Ю.В.