Справа № 460/29832/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/29832/22 пров. № А/857/5054/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року в справі №460/29832/22 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя в 1-й інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення 14.02.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 14.02.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі Управління, відповідач) та Рівненської міської ради, у якому просив визнати протиправними дії відповідача по наданню письмової відмови реалізації намірів замовника по відповідності місця розташування пересувної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ), містобудівній документації, будівельним нормам та зобов`язати надати письмове повідомлення про відсутність заперечень щодо відповідності намірів замовника щодо розташування місця розташування пересувної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ), містобудівній документації та будівельним нормам.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року задоволено частково адміністративний позов.

Визнано протиправними дії Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо надання письмової відмови реалізації намірів замовника по відповідності місця розташування пересувної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ), містобудівній документації, будівельним нормам листом №01-20/199,3 від 05.07.2022. Зобов`язано Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 від 28.06.2022 з доданими до неї документами щодо надання висновку про відповідність намірів, місця розташування тимчасової споруди, містобудівним обмеженням та будівельним нормам.

Не погоджуючись з таким рішенням, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що бажане місце розташування тимчасової споруди, згідно документів доданих до заяви поданої позивачем 28.06.2022, не відповідає вимогам будівельних норм, зокрема ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», які передбачають, що відстань по горизонталі (у світлі) від найближчих підземних інженерних мереж водопроводу і напірної каналізації і до споруд слід приймати 5 м. Однак позивач має намір розмістити ТС в межах охоронної зони, на відстані 3 м від водопроводу. Також бажане місце розташування тимчасової споруди знаходиться на облаштованому паркувальному майданчику, що суперечить державним будівельним нормам ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій».

Твердить скаржник, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки поданої позивачем Схеми розміщення ТС М 1:500, з якої чітко вбачається бажане розташування ТС на відстані 3 м від водопроводу.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 22.12.2021 за № . Основний вид економічної діяльності - код КВЕД 5610 «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування».

Так, 28.06.2022 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою, в якій просив надати повідомлення про відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності містобудівній документації, будівельним нормам за адресою: АДРЕСА_1 . До цієї заяви були додані графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування тимчасової споруди з прив`язкою до місцевості, а також реквізити замовника, місцезнаходження тимчасової споруди та напрям підприємницької діяльності.

Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному направив звернення ФОП ОСОБА_1 від 28.06.2022 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради для його розгляду і вирішення по суті. Відповідач 2 отримав його 29.06.2022.

Листом від 05.07.2022 №0120199,3 Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради повідомило позивача, що відмовляє в реалізації намірів розміщення тимчасової споруди по АДРЕСА_1 , вважає неможливим розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на вул. Данила Галицького, м.Рівне і повертає поданий пакет документів. В обґрунтування зазначено, що відповідно до наявної в Управлінні архівної топографо-геодезичної зйомки масштабу 1:500 та наданої позивачем схеми розміщення ТС, запропоноване місце розміщення ТС знаходиться в зоні обмежень від інженерних мереж, а саме мережі водопроводу. Згідно з додатком И.1 (обов`язковий) ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстань від найближчих підземних інженерних мереж до фундаментів будинків і споруд становить: для розміщення ТС М 1:500 запропонована ТС розташована на відстані 3,0 м. від мережі водопроводу, що є порушенням зазначених норм. Водночас згідно з картографічними матеріалами М 1:500 геопорталу відкритих даних Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, запропоноване місце розміщення ТС знаходиться на облаштованому паркувальному майданчику. Відповідно до п. 5.6.13.2 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» повинна бути дотримана вимога раціонального використання відведеної території, забезпечення безпеки руху транспорту та пішоходів (розділення їхніх напрямків руху) у межах майданчика для паркування і на прилеглих вулицях та проїздах.

Не погоджуючись з відповіддю Управління, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що із наданих до суду схем розміщення тимчасової споруди не вбачається наявність інформації щодо наявності мереж водовідведення, отже до суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що на території, де позивач має намір встановити тимчасову споруду, є охоронною зоною інженерних комунікацій (мережа водогону).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ від 17.02.2011 (далі - Закон №3038).

Згідно частини 2 статті 28 Закону №3038 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Частиною 4 статті 28 Закону №3038 визначено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначає Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 (далі - Порядок №244).

Відповідно до пункту 1.3 Порядку №244, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку №244 пересувна ТС - споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1.8 Порядку №244, при розміщенні ТС ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами.

Пунктом 2.1 Порядку №244 визначено, що підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку №244 замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Пунктом 2.3 Порядку №244 передбачено, що до заяви додаються графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування/прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)/місцезнаходження ТС/контактна інформація) та напрям підприємницької діяльності. Цей перелік документів є вичерпним.

У силу пункту 2.4 Порядку №244 для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.

Згідно з пунктом 2.5 Порядку №244, про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідного комплекту документів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

З аналізу наведених норм права вбачається, що вирішення питання про відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди комплексній схемі розміщення тимчасових споруд (у разі її наявності), будівельним нормам за заявою позивача від 28.06.2022 покладено на Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, яке за результатами розгляду звернення зобов`язано прийняти одне з двох можливих рішень: або погодити наміри заявника, або обґрунтовано відмовити у їх погодженні. Здійснення інших дій, чи прийняття інших рішень чинним законодавством не передбачено.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на ту обставину, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Судом з`ясовано, що до заяви позивача були долучені всі необхідні документи для її належного розгляду відповідачем 2 і прийняття рішення, а саме: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування тимчасової споруди з прив`язкою до місцевості та відомості про найменування, адресу, контактну інформацію позивача.

Разом з тим, листом від 05.07.2022 №01-20/199,3 Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради відмовлено в реалізації намірів розміщення тимчасової споруди по АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 2-4, ч. 2, ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що з огляду на зазначену норму, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність зазначеним вимогам.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач 2 у своїх обґрунтуваннях щодо неможливості погодження намірів посилається на одну із підстав, що відповідно до наявної в Управлінні архівної топографо-геодезичної зйомки масштабу 1:500 та наданої позивачем схеми розміщення ТС, запропоноване місце розміщення ТС знаходиться в зоні обмежень від інженерних мереж, а саме мережі водопроводу. Згідно з додатком И.1 (обов`язковий) ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстань від найближчих підземних інженерних мереж до фундаментів будинків і споруд становить: для мережі водопроводу не менше 5 метрів. Відповідно до поданої позивачем схеми розміщення ТС М 1:500 запропонована ТС розташована на відстані 3,0 м. від мережі водопроводу, що є порушенням зазначених норм.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 р. № 104 затверджено державні будівельні норми ДБН Б.2.2-12:2019.

Відповідно до підпункту 1.1 вищезазначених норм ці державні будівельні норми поширюються на планування і забудову територій населених пунктів та міжселених територій на державному, регіональному та місцевому рівні.

Згідно підпункту 1.2 вказаних норм ці норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого самоврядування, підприємств і установ незалежно від форми власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських населених пунктів та інших територіях.

Згідно з додатком И.1 (обов`язковий) відстань від найближчих підземних інженерних мереж до фундаментів будинків і споруд становить: для мережі водопроводу не менше 5 метрів.

На підтвердження наявності інженерних мереж відповідач 2 долучив відповідь Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «РІВНЕОБЛВОДОКАНАЛ» від 14.10.2022 вих. №2676/01-11, де з посиланням на відповідні норми ДБН Б.2.2-12:2019 та Правила користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, що затверджені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, вказано, що розміщення стаціонарної та/або пересувної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, за вказаною адресою на відстані 3 м. від водогону діаметром 900 мм, що розташований за адресою м. Рівне вул. Данила Галицького, категорично не допускається і є порушенням державних будівельних норм.

Як вбачається зі змісту листа, такий, в силу вимог ст. 73 КАС України, не може вважатись належним доказом наявності мережі водогону за адресою м. Рівне вул. Данила Галицького.

Окрім того, Управлінням не надано до суду жодних інших належних та допустимих доказів того, що територія, де позивач має намір встановити тимчасову споруду, є охоронною зоною інженерних комунікацій (мережа водогону).

Колегією суддів відхиляються аргументи апеляційної скарги Управління, що з наданої позивачем Схеми розміщення ТС М 1:500 вбачається бажане розташування ТС на відстані 3 м від водопроводу, позаяк на зазначеній Схемі розміщення відсутні будь-які виміри, з яких можна дійти чіткого та однозначного висновку про відстань від місця, де позивач має намір встановити тимчасову споруду до об`єкту, який позначений на плані-схемі буквеним індексом «В», тим більше про бажане розташування ТС на відстані саме 3 м від мережі водопроводу, як про це зазначено в спірній відмові відповідача.

Отже, доводи скаржника в цій частині є такими, що не підтверджуються належними та достовірними доказами, які б переконливо та обґрунтовано стверджували висновки, на яких засновано спірне рішення Управління.

Щодо висновку Управління про те, що згідно з картографічними матеріалами М 1:500 геопорталу відкритих даних Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, запропоноване місце розміщення ТС знаходиться на облаштованому паркувальному майданчику. Відповідно до п. 5.6.13.2 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» повинна бути дотримана вимога раціонального використання відведеної території, забезпечення безпеки руху транспорту та пішоходів (розділення їхніх напрямків руху) у межах майданчика для паркування і на прилеглих вулицях та проїздах.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.10.2011 № 259 затверджено державні будівельні норми ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій».

Відповідно до підпункту 1.1 вищезазначених норм ці норми встановлюють загальні положення проектування нового будівництва, реконструкції та капітального ремонту об`єктів благоустрою. Цих норм треба дотримуватися під час проектування, виконання та приймання робіт з благоустрою територій населених пунктів.

Згідно підпункту 1.2 вказаних норм ці норми поширюються на об`єкти благоустрою незалежно від їх підпорядкування та форми власності: парки (гідро, луго-, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери; пам`ятки культурної та історичної спадщини; - майдани, площі, бульвари, проспекти; - вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки, зупинки та споруди міського громадського транспорту, майданчики для паркування; пляжі; кладовища; інші території загального користування; прибудинкові території; території підприємств та закріплені за ними території на умовах договору; водоохоронні зони в межах населених пунктів, прибережні захисні смуги в межах населених пунктів

Згідно підпункту 5.6.13.2 ДБН Б.2.2-5:2011 залежно від конфігурації та розмірів майданчика для паркування, організації в`їзду - виїзду може бути прийняте одно- та багаторядне розміщення транспортних засобів із розставленням машин з одного боку проїзду та уздовж обох протилежних його боків, паралельно, перпендикулярно або під кутом до поздовжньої осі проїзду.

При цьому повинна бути дотримана вимога раціонального використання відведеної території, забезпечення безпеки руху транспорту та пішоходів (розділення їхніх напрямків руху) у межах майданчика для паркування і на прилеглих вулицях та проїздах.

Відповідач у своєму листі не мотивував, яким чином розміщення позивачем ТС у вказаному ним місці буде порушувати вимоги щодо раціонального використання відведеної території парковки.

Як наслідок, колегія суддів апеляційного суду вважає, що невиконання Управлінням законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Окрім того, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, що на території, де позивач має намір встановити тимчасову споруду, знаходиться облаштований паркувальний майданчик.

Судова колегія погоджується із думкою суду першої інстанції, що висновок відповідача в цій частині є немотивованим та таким, що не підтверджується документальними доказами.

При цьому, Порядок №244 передбачає певну послідовність для отримання позитивного висновку щодо погодження намірів розташування тимчасової споруди.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку №244 замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Пунктом 2.3 Порядку №244 передбачено, що до заяви додаються графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування/прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)/місцезнаходження ТС/контактна інформація) та напрям підприємницької діяльності. Цей перелік документів є вичерпним.

У силу пункту 2.4 Порядку №244 для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.

Згідно з пунктом 2.5 Порядку №244, про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідного комплекту документів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

З наведених норм вбачається, що отримання позитивного повідомлення про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС, будівельним нормам на території міста Рівне є дискреційним повноваженнями Управління.

Судова колегія наголошує, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18 та від 08.04.2020 у справі № 569/2580/16-а.

Так, у справі, що розглядається, Порядок №244 не визначає безальтернативного обов`язку Управління ухвалити рішення щодо задоволення заяви позивача. Навпаки, суб`єкту владних повноважень при розгляді такої заяви надано право здійснювати перевірку поданих заявником документів, їх повноту і достовірність.

Відтак, адміністративний суд, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту інтересів позивача є зобов`язання Управління повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 від 28.06.2022 щодо надання висновку про відповідність намірів, місця розташування тимчасової споруди, містобудівним обмеженням та будівельним нормам, або обґрунтованої відмови щодо реалізації намірів розміщення ТС.

Аргументи апеляційної скарги позивача, зазначених висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки доводів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року в справі №460/29832/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.