Справа № 160/4459/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2023 року Справа № 160/4459/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/4459/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
08.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім" ям під час дії воєнного стану" в листопаді - грудні 2022 року, січень-лютий 2023р.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду у сумі 323931,71 грн. у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за листопад - грудень 2022 року, січень-лютий 2023 року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄРДПОУ: НОМЕР_2 ) на користь Позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 08.03.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 10.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в порядку положень ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 10.03.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- витяг з наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- відомості про отримані позивачем поранення та час перебування в госпіталі;
- довідки ЛВЕ за листопад , грудень 2022р., лютий 2023 року;
- наказ про виплати позивачу за поранення, з розшифровкою таких виплат по місяцям;
- відомості про нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення та за поранення позивача та інші докази щодо суті спору.
28.03.2023 року відповідачем на електронну адресу суду долучено відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані докази по справі.
Ухвалою суду від 24.04.2023 року продовжено строк розгляду адміністративної справи №160/4459/23 до 24.05.2023 року.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 25.05.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу військової частини, як такий, що призваний на військову службу під мобілізації та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації.
10.11.2022 року позивач отримав поранення під час бойових завдань та в подальшому був направлений на лікування (підстава наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2022 року № 884/нод.).
Вказує, що він 10.11.2022 року, як вказаного вище, отримав поранення та був госпіталізований до воєнною частини НОМЕР_5 , де проходив лікування з 11.11.2022 року до теперішнього часу (довідки ВЛК № 333 від 03.01.2023 року) - поранення важкого ступеню.
Позивач вказує, що відповідно до положень постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану".
На думку позивача, йому повинна була виплачуватися додаткова грошова винагорода в розмірі 100000,00 гривень.
Вказує, що наразі перебуває у відпустці для лікування після тяжкого поранення, однак, станом на день подання до суду цього позову, йому не виплачена додаткова винагорода в розмірі 400000,0 грн. (за листопад 2022 грн.- 100000,00 грн.; грудень 2022 -100000,00 грн., січень 2023 року - 100000,00 грн., лютий 2023 року-100000,00 грн.).
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із цим позовом, за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач вказує, що положення Постанови №168 передбачають виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, лише за весь час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, тобто за період безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я включно з часом на переміщення в закладах охорони здоров`я, або перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, в подальшому - виплата додаткової винагороди здійснюється на загальних підставах.
Таке врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, вбачається з рішення Міністра оборони України, доведеного до військових частини (установ) телеграмою HP 248/1298 від 25.03.2022 року.
Відповідач вказує, що ВЧ НОМЕР_1 правомірно проводила нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, у відповідності до вимог Постанови №168, а тому відсутні підстави для визнання дій протиправними.
Щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні цієї заяви, оскільки такі не є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Так, справа відноситься до справ незначної складності, справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.
Додатково відповідач вказує, що військова частина є державною установою, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
З матеріалів справи встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 .
10.11.2022 року позивачем отримано поранення під час участі у бойових діях, у зв`язку із чим він у той же день був госпіталізований та перебував на стаціонарному лікуванні у період з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року.
Отже, судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що позивач 10.11.2022 року отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях, за результатами стаціонарного лікування з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року йому встановлено діагноз «Вогнепальне осколкове наскрізне поранення другого пальця лівої кістки з відкритим переломом основної фаланги другого пальця лівої кістки».
Позивач отримав у відповідача довідку ф.5 про обставини травними (порання, контузії, каліцтва) №257 від 13.01.2023 року.
Позивач перебував на безперервному стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року.
18.11.2022 року молодший сержант ОСОБА_1 прибув до пункту постійної дислокації з лікувального закладу.
15.01.2023 року позивач вибув в район ведення воєнний (бойових) дій.
Відповідач вказує, що за період листопада-грудня 2022 року, січня 2023 року позивачеві виплачено додаткову винагороду, передбачену п.1 Постанови КАУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі:
за грудень 2022 року у розмірі 30 000,00 грн. (оскільки позивач до участі у воєнних (бойових) діях та забезпечення здійснення заходів і відсічі і стримування збройної агресії не залучався);
Станом на цей час додаткова винагорода військовослужбовцям за лютий 2023 року не виплачувалась.
Не погоджуючись з тим, що відповідач не нарахував і не виплатив додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. за період за листопад - грудень 2022 року, січень-лютий 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.
Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.
Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.
Згідно пункту 6.35 Положення №402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.
Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Аналіз наведених положень дає підстав для висновку, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
У цій справі судом встановлено, що 10.11.2022 року позивач отримав поранення під час бойових завдань та в подальшому був направлений на лікування.
Згідно матеріалів справи, позивач отримав поранення та був госпіталізований до Воєнної частини НОМЕР_5 де проходив лікування з 11.11.2022 року по 18.11.2022 року (наказ від 28.11.2022 року за №240).
Отже, судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що позивач 10.11.2022 року отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях, за результатами стаціонарного лікування з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року йому встановлено діагноз «Вогнепальне осколкове наскрізне поранення другого пальця лівої кістки з відкритим переломом основної фаланги другого пальця лівої кістки».
Встановлено, що травма отримана під час виконання обов`язків військової служби, у бойовій обстановці, під час виконання завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, внаслідок бойового ураження противником під час артилерійського обстрілу вогневих позицій, під час захисту Батьківщини.
Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, слід прийти до висновку, що позивач має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. на місяць, як такий, що отримав поранення 10.11.2022 року, пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим поранням 10.11.2022 року, та за всі період перебування у відпустці для лікування після цього ж тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.
Таким чином, у листопаді 2022 року позивач, як вказано вище, знаходився у відпустці за станом здоров`я з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, а тому за цей час має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць.
Відповідач вказує, що за період листопада-грудня 2022 року, січня 2023 року позивачеві було виплачено додаткову винагороду, передбачену п.1 Постанови КАУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі:
З 18.11.2022 року позивач лікування перервав, у зв`язку із чим, на думку відповідача, набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі 30 000,00 гривень.
Судом встановлено, що за грудень 2022 року позивачу було нараховано - 30 000,00 грн. оскільки позивач до участі у воєнних (бойових) діях та забезпечення здійснення заходів і відсічі і стримування збройної агресії не залучався.
Іншого матеріали справи не місять.
Таким чином, враховуючи наведене, вимоги позивача, про стягнення спірних коштів за грудень 2022 року, є неналежними та задоволенню не підлягають.
Таким чином, враховуючи наведене, вимоги позивача, про стягнення спірних коштів у розмірі 100 000,00 грн. за січень 2023 року, є неналежними та задоволенню не підлягають.
Встановлено, що станом на цей час додаткова винагорода військовослужбовцям за лютий 2023 року ще не виплачувалась, тому у цій частині позовні вимоги, заявлені передчасно.
При цьому суд, відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) та з метою ефективного захисту прав позивача, з огляду на встановлені обставини справи щодо перебування позивача у відпустці за станом здоров`я, суд вважає наявні підстави для виходу за межі позовних вимог.
Отже, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, за час перебування на лікуванні після тяжкого поранення у період з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, включно у розмірі по 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць.
Також наявні підстави для задоволення у відповідній частині і похідної позовної вимоги та зобов`язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі по 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період, зокрема з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, включно.
При цьому суд вважає помилковим посилання відповідача на те, що лікування має бути безперервним. У спірному випадку виплата грошової допомоги стосується періоду, за який військовослужбовець перебував на лікуванні за висновком ВЛК, внаслідок одного і того ж тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.
Також необґрунтованим суд вважає і посилання відповідача на пункт 8 рішення Міністра оборони України, доведеним до відома військових частин (установ) телеграмою HP 248/1298 від 25.03.2022 року, оскільки останнє не є нормативно-правовим актом та не може мати вищу юридичну силу, ніж Закони та підзаконні нормативно правові-акти.
Суд зауважує, що доводи учасників справи у кожній справі мають оцінюватись судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем у заявах по суті справи обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати, пов`язані з правничою допомогою, у розмірі 3000,00 грн.
При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Згідно матеріалів справи, між Позивачем та Адвокатом Редько С.М. був укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 1-23/адм від 02.02.2023 року, на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги №1-23/адм від 02.02.2023 року, був складений акт №1 від 02.02.2023 року та позивачем була сплачена адвокату Редько С.М. гонорар в розмірі 3000 (три тисячі) грн., що також підтверджується квитанцією до приходно-касового ордеру № 1 від 02.02.2023 року.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частинах першій, третій статті 139 КАС України, відповідно до яких:
при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа;
при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Щодо порядку обчислення гонорару, то згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, про який йдеться у частині четвертій статті 134 КАС України, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Так, до витрат на правничу допомогу у цій справі включені послуги надання консультацій та збір доказів, що за суттю охоплюються єдиною метою, якою є підготовка та складання позовної заяви. Крім того, за їх наслідками (за результатом збору доказів) представник позивача не зібрала та не надала разом з позовом, усіх необхідних доказів, що підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у цій справі. Суд погоджується, що такі не в повному обсязі можливо надані на адвокатський запит відповідачем, але їх надання залежало від формулювання вимог адвокатського запиту.
Більшість послуг, що надавалися на виконання умов договору про надання правничої допомоги, пов`язані із складанням позовної заяви та відповіді на відзив, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про виконання роботи (надання послуг) у більшому обсязі.
При цьому, суд не ставить під сумнів вартість гонорару, визначеного адвокатом за надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір погоджений сторонами, однак, загальна вартість послуг адвоката у цій справі, на переконання суду, є непропорційною складності справи та предмету спору.
На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 2000,00 грн; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.
Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. Судовий збір позивачем не сплачувався, а тому такий не підлягає розподілу між сторонами.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, за час перебування на лікуванні після тяжкого поранення у період з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, включно у розмірі по 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі по 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період, зокрема з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, включно.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. В іншій частині відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 25.05.2023 року.

Суддя В.В. Ільков