Справа № 580/6454/22
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6454/22 Суддя (судді) першої інстанції: Руденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року (повний текст складено 13 лютого 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20 про поновлення на посаді за період з 28.04.2021 по 26.09.2022 у сумі 406115,20 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20 про поновлення на посаді за період з 28.04.2021 по 26.09.2022 у сумі 400443,20 грн. з відрахуванням податків і зборів.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Черкаська обласна прокуратура не мала законної можливості поновити позивача на зазначену у постанові суду апеляційної інстанції посаду та після ухвалення рішення про поновлення позивача на посаді, остання до Черкаської обласної прокуратури не з`являлась і жодної заяви про поновлення на роботі не подавала, а тому несвоєчасне виконання судового рішення відбулось не з вини відповідача.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавала. В суді першої інстанції її позиція обґрунтовувалась тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20 вона була поновлена на посаді, проте відповідач виконав вказане судове рішення лише 27.09.2022, у зв`язку чим має сплатити середній заробіток за час затримки його виконання за період з 28.04.2021 по 26.09.2022.

Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20 за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року скасовано та прийнято нове. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення сьомої кадрової комісії від 13 липня 2020 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації". Визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Черкаської області від 19 серпня 2020 року №274к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Черкаської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" з 31 серпня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні Черкаської обласної прокуратури або на рівнозначній посаді в органах прокуратури, яку вона займала станом на 31 серпня 2020 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати середньої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.9-25).

Наказом Черкаської обласної прокуратури від 27.09.2022 №242к (а.с.29) поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області з 01.09.2020.

У зв`язку зі зволіканням відповідача щодо поновлення на посаді на підставі судового рішення, позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про наявність факту затримки виконання відповідачем вказаного судового рішення у період з 27.04.2021 по 26.09.2022, а тому відповідач має виплатити позивачу середній заробіток.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Законом України «Про прокуратуру», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема, КАС України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

При цьому, відповідальність за порушення строків поновлення незаконно звільненого працівника (в частині негайного поновлення) прямо визначена ст.236 КЗпП України, яка є нормою прямої дії та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що жодним чином не суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження», ст.65 якого також передбачено негайне виконання рішень про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20 про поновлення позивача була виконана відповідачем лише 27.09.2022, внаслідок чого період затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить з 28.04.2021 (наступний день після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20) по 26.09.2022 (останній день перед поновленням на посаді).

Позивач могла розраховувати, що судове рішення, яке підлягає негайному виконанню, буде невідкладно виконано відповідачем - органом державної влади, який в силу ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість, виключно внаслідок наявності з боку відповідача тривалої бездіяльності щодо виконання судового рішення, позивач була змушена звернутись до органів Державної виконавчої служби з метою ініціювання процедури примусового виконання судового рішення та лише через місяць після відкриття виконавчого провадження постановою державного виконавця від 26.08.2022 ВП №69690645, відповідачем вчинено дії спрямовані на поновлення позивача на роботі та прийнято відповідний наказ.

При цьому, звернення до органів ДВС для примусового виконання рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника також жодним чином не виключає відповідальності роботодавця за ст.236 КЗпП України.

Колегія суддів звертає увагу, що в результаті встановлення судовим рішенням факту порушення роботодавцем конституційного права особи на працю внаслідок незаконного звільнення, відновлення такого права має відбуватись негайно без будь-якого відтермінування, що закріплено на законодавчому рівні.

Подання роботодавцем касаційної скарги на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20 жодним чином не спростовувало того факту, що постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили та мала бути невідкладно виконана відповідачем.

Добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 813/1271/18 стосовно працівника митного органу, яка може бути застосована і у спірних правовідносинах.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43).

Положення ст.236 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.10.2022 у справі №280/5734/21, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням встановленого законом порядку, а виконання судового рішення відбулося із затримкою, то стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді, за весь період такої затримки з 28.04.2021 (наступний день після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/4018/20) по 26.09.2022 (день, що передує дню видачі наказу Черкаської обласної прокуратури від 27.09.2022 №242к про поновлення позивача на посаді), що становить 353 робочих днів.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №809/4462/15.

Суд першої інстанції здійснив розрахунок середнього заробітку за період затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді із урахуванням довідки Прокуратури Черкаської області №18-543вих20 від 10.03.2020 (а.с.59), відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача складає 1134,40 грн, а тому середній заробіток за період вимушеного прогулу з 28.04.2021 по 26.09.2022 судом першої інстанції належним чином розраховано в сумі 400443,20 грн (1134,40 грн х 353 робочих дні).

При цьому, апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань чи заперечень щодо правильності розрахунку судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки поновлення позивача на посаді.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма