Справа № 260/2908/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/2908/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16, ) про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 72 від 13 березня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи, відповідно до трудової книжки від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 та призначити пенсію за віком, згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з моменту настання права на пенсію за віком, тобто з 18 лютого 2023 року.

26 квітня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Закарпатській області надати суду до 09 травня 2023 року належним чином засвідчені копії відмовних матеріалів (в т.ч. електронної справи) щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

10 травня 2023 року на виконання вимог суду, відповідачем надано матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 ..

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. При поданні заяви, 06 березня 2023 року, про призначення/перерахунок пенсії нею було надано трудову книжку від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 . В трудовій книжці серії НОМЕР_2 на титульному листі зроблено виправлення прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » та на внутрішньому боці обкладинки зроблено посилання на документ, який став підставою для такого виправлення, а саме: свідоцтво про шлюб від 04 вересня 1982 року № НОМЕР_3 , а запис завірено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства. В даному випадку відповідач 2 мав в розпорядженні трудову книжку, в якій по хронології відображено місце та роботу яку я виконувала, наявний відтиск печатки, тому відповідач 2 до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу.

12 травня 2023 року відповідачем 1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтуванні зазначають, що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 06 березня 2023 р. та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено у призначенні пенсії за віком, про що винесено рішення від 13.03.2023 № 72 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Як слідує з матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 страховий стаж заявниці враховано по 31.12.2022 та складає 26 років 5 місяців 27 днів (з необхідних 30 років), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, конкретизуючи обставини наявного спору, зазначають, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки, оскільки на титульній сторінці дошлюбне прізвище не відповідає витягу з Державного реєстру. Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомлено позивачку про відмову у призначенні пенсії. Таким чином, звертають увагу суду, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області розгляд заяви ОСОБА_1 не здійснювало, а тому і прав позивачки на призначення пенсії не порушило.

18 травня 2023 року відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, довідка про стаж) загальний страховий стаж враховано по 31.12.2022 та складає 26 років 5 місяців 27 днів. До страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки , оскільки на титульній сторінці дошлюбне прізвище не відповідає витягу з Державного реєстру. Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Крім того, призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 06 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою № 1980 про призначення пенсії за віком.

13 березня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням № 72 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 " відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки її страховий стаж складає 26 років 5 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Зазначено, що не враховано до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки (на титульній сторінці дошлюбне прізвище не відповідає витягу з Державного реєстру).

15 березня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом № 0700-0201-8/12517 направлено ОСОБА_1 рішення про відмову у призначенні пенсії № 72 від 13.03.2023 року.

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивачка звернулася до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також враховує, що на момент внесення у трудову книжку позивачки записів про періоди роботи з 01 вересня 1978 року по 13 травня 1991 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 р. № 162 (далі - Інструкція № 162), де згідно з пунктом 2.2 у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Крім того, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки робочих та службовців" відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

При поданні заяви, 06 березня 2023 року, про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_1 було надано трудову книжку від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 .

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 на титульному листі зроблено виправлення прізвища " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " та на внутрішньому боці обкладинки зроблено посилання на документ, який став підставою для такого виправлення, а саме: свідоцтво про шлюб від 04 вересня 1982 року № НОМЕР_3 , а запис завірено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства.

В даному випадку відповідач 2 мав в розпорядженні трудову книжку, в якій по хронології відображено місце та роботу яку виконувала позивачка, наявний відтиск печатки, тому суд констатує що відповідач 2 до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу.

Відповідно до пунктів 2.12. Інструкції № 162 зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У такому ж порядку за необхідності вносяться зміни до відомостей про освіту, професію, спеціальність.

Отже, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом, а тому порушення вимог ведення трудової книжки жодним чином не повинна нести настання негативних наслідків для працівника.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Дана обставина не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Щодо доводів про розбіжності у дошлюбному прізвищі, оскільки згідно з трудовою книжкою зазначено " ОСОБА_2 ", замість вірного " ОСОБА_2 ", то дана обставина є виключно формальною розбіжністю, а тому орган Пенсійного фонду з врахуванням інших ідентифікуючих ознак міг встановити приналежність такого документу саме ОСОБА_1 ..

Разом з тим, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Окрім того, відповідачем 2 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж.

Враховуючи вищенаведене, відмова у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи, відповідно до наданої трудової книжки від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 є протиправною, а відтак необхідно зарахувати періоду роботи до страхового стажу відповідно до трудової книжки від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 .

Таким чином, відповідач 2 приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії №72 від 13 березня 2023 року діяв у супереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивачки на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом, підтверджено наявність страхового стажу позивачки відповідно до трудової книжки від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 , то сукупний страховий стаж позивачки становить понад 30 років, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком.

З огляду на встановлене судом право позивачки на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивачки вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачці пенсію за віком.

При цьому, відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

В той же час, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Оскільки, ОСОБА_1 60 років досягнула 17 лютого 2023 року, та із заявою про призначення пенсії звернулася 06 березня 2023 року, тобто в межах строку визначеного пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058, то призначення пенсії має відбутися з 18 лютого 2023 року.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті частини 2 статті 2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 72 від 13 березня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та необхідність захисту порушеного права позивачки, виходячи з повноважень суду, визначених статтями 9 та 245 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи відповідно до трудової книжки від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 та призначення пенсії за віком, згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з моменту настання права на пенсію за віком, тобто з 18 лютого 2023 року.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першоїстатті 139 КАС Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 24 квітня 2023 року № .

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивачки.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 72 від 13 березня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи відповідно до трудової книжки від 05 квітня 1982 року НОМЕР_2 та призначити пенсію за віком, згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з моменту настання права на пенсію за віком, тобто з 18 лютого 2023 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16, ) судові витрати у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 травня 2023 року.

СуддяТ.В.Скраль