Справа № 440/6418/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 р. Справа № 440/6418/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 (ухвалене суддею Головко А.Б.) по справі № 440/6418/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення, згідно чинних з 20.12.2016 норм спеціального закону на підставі Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини 7 статті 4З, першого речення частини 1 статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", перерахунку та виплати пенсії через порушення права власності позивача, яке визначається безпосередньо спеціальним Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби" та деяких інших осіб, через застосування після 20.12.2016 і до теперішнього часу при перерахунках та виплатах пенсії ОСОБА_1 обмеження встановленого максимальним розміром 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується пенсійними документами в пенсійної справі - ФП-65778; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 No 7-рп/2016, статті 151-2 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Захист прав власності, здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 в повному розмірі з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.01.2018 та з урахуванням правової позиції та висновків Верховного Суду в постанові від 06.07.2022 по справі 440/4978/19 (Провадження № К/9901/14681/20); постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення з 20.12.2016 причин та умов, що сприяють порушенню спеціального закону № 2262-ХІІ через протиправне застосування відповідачем частини 7 статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб під час виконання службовою особою пенсійного органу своїх повноважень, відповідно до Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, з умисним недодержанням висновку та самого Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 під час прийняття рішень щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.01.2018 і до теперішнього часу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у справі № 440/6418/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром під час її перерахунку на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.12.2020 № 12/849/фп 65778; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.12. 2020 №12/849/фп 65778, з урахуванням уже виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

26.12.2022 ОСОБА_1 подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо постановлення окремої ухвали в справі на підставі частин 1, 4, 9 статті 249 КАС України.

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали у справі відмовлено.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 та прийняти нове рішення, з урахуванням вимог ст. 151-2 Конституції України, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 382 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки у мотивувальній частині не викладена позиція суду по суті заявлених позивачем обставин та доказів.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що у додатковому рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали у справі. Вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку із чим апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 частково задоволено позов ОСОБА_1 .

26.12.2022 ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо постановлення окремої ухвали у справі на підставі частин 1, 4, 9 статті 249 КАС України, у задоволенні якої додатковою постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали у справі на підставі частини 1, 4, 9 статті 249 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час у суду відсутні підстави для постановлення окремої ухвали.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Згідно із ч. 2 ст. 294 КАС України, у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Частиною 4 статті 249 КАС України визначено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням, передбачених адміністративним процесуальним законом, засобів.

Окрема ухвала виноситься судом, у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом вирішення справи по суті.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 в своїй заяві від 26.12.2022 р. просить ухвалити додаткове рішення щодо постановлення окремої ухвали, оскільки, на його думку, відповідачем, порушені його права, а саме, при перерахунку його пенсії відповідачем не враховано висновку Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. по справі № 7-рп/2016, правових висновків постанови Верховного Суду від 03.10.2018 р. по справі 127/4267/17, ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 вищезазначені вимоги позивача охоплюються предметом спору по даній справі, за результатами розгляду якої ухвалено рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022, яке набрало законної сили, та позивачем не оскаржувалось.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для постановлення окремої ухвали, оскільки судом під час розгляду справи № 440/6418/22 не встановлено порушень відповідачем закону, які не охоплюються предметом спору та не усунені при вирішенні справи по суті, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо вимоги апелянта про постановлення окремої ухвали, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 324 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно із ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для скасування додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022, а також порушень відповідачем закону, які не охоплюються предметом спору та не усунені при вирішенні справи по суті, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для постановлення окремої ухвали.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 243, 249, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 по справі № 440/6418/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич