Справа № 500/360/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/360/23

23 травня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Служби безпеки України, в якій просить:

"визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо повідомлення позивача про направлення поданого ним запиту на інформацію від 6.02.2023 року в передбаченому Законом України "Про звернення громадян" порядку;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання запитуваної у запиті на інформацію позивача від 6.02.2023 року інформації;

зобов`язати відповідача надіслати на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвища, імена, по батькові осіб, що будучи і військовій формі 6.02.2023 року в н.п. Улакли, Донецької області, назвалися представниками військової контррозвідки Служби безпеки України та задавали запитувачу питання, що стосуються поданої ним 15.12.2022 року заяви Донецькій обласній прокуратурі.".

Ухвалою суду від 13.02.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк, достатній для усунення її недоліків (із зазначенням способу їх усунення) до 10 (десяти) днів з моменту вручення даної ухвали.

На виконання вказаної ухвали, 16.02.2023 позивачем подано позовну заяву в новій редакції, в якій просить:

"визнати протиправною дії відповідача щодо повідомлення позивача про направлення поданого ним запиту на інформацію від 6.02.2023 року в передбаченому Законом України "Про звернення громадян" порядку;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання запитуваної у запиті на інформацію позивача від 6.02.2023 року інформації;

зобов`язати відповідача надіслати на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвища, імена, по батькові осіб, що будучи і військовій формі 6.02.2023 року в н.п. Улакли, Донецької області, назвалися представниками військової контррозвідки Служби безпеки України та задавали запитувачу питання, що стосуються поданої ним 15.12.2022 року заяви Донецькій обласній прокуратурі.".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.02.2023 позивач надіслав на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 запит на інформацію та того ж дня у відповідь отримав листа, у якому повідомлялося про те, дана електронна поштова скринька призначена для отримання запитів на публічну інформацію відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а лист позивача по суті та за змістом є зверненням громадянина, що приймаються на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 або за телефоном НОМЕР_1 . На думку позивача, в силу вимог ст.7 згаданого закону, лист позивача мав бути направлений відповідачем за належністю, чого роблено не було. Водночас визначення листа зверненням в розумінні Закону України "Про звернення громадян" не ґрунтується на положеннях законодавства. Військовослужбовці відповідача, імена котрих позивач просив надати у своєму запиті на інформацію, могли бути направлені лише на підставі відповідного наказу (наказів) посадової особи (осіб) відповідача, отже запитувана інформація заздалегідь зафіксована, та підлягала наданню в порядку ст.10 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Ухвалою суду від 24.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 24.04.2023 продовжено процесуальний строк розгляду даної адміністративної справи на один місяць.

Службою безпеки України подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Враховуючи те, що для надання достовірної, точної та повної відповіді на запитувану інформацію потрібно встановити співробітників Служби безпеки України, опитати їх на предмет спілкування із заявником, а також вжити інших заходів у разі не підтвердження запитуваної інформації, вказаний лист ОСОБА_1 за своїм змістом не є запитом на публічну інформацію.

Діловодство за зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію ведеться окремо, а також для прийняття звернень громадян в Службу безпеку України функціонує окрема електронна скринька. Заявника повідомлено про те, що його лист за своїм змістом є зверненням громадянина та запропоновано надіслати його на іншу електронну адресу Служби безпеки України (ІНФОРМАЦІЯ_1), або зателефонувати за визначеним телефоном. На вказану електронну скриньку для звернень громадян позивач не звертався, ніяких зауважень, скарг або вимог не надсилав та не висловлював їх в телефонному режимі, його звернення не роздруковувалося та не реєструвалося. Оскільки позивач зазначає у своєму листі про його опитування особами, які, начебто, назвалися представниками військової контррозвідки Служби безпеки України, то поза розумним сумнівом, компетенції інших органів, окрім відповідача, при розгляді зазначеного питання і не вбачається. Таким чином, передбачений ст.7 Закону України "Про звернення громадян" обов`язок скерувати звернення за належністю у відповідача відсутній. Також позивачем не враховано особливостей службової діяльності оперативного складу підрозділів Служби безпеки України, визначеною відповідними законодавчими актами України (законами України "Про Службу безпеки України", "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про контррозвідувальну діяльність"), та виконуваних ними завдань, особливо в період триваючої збройної агресії російської федерації.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що 06.02.2023 ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Служби безпеки України ІНФОРМАЦІЯ_3 запит на інформацію з проханням надіслати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвища, імена, по батькові осіб, що будучи і військовій формі 06.02.2023 в населеному пункті Улакли, Донецької області, назвалися представниками військової контррозвідки Служби безпеки України та задавали запитувачу питання, що стосуються поданої ним 15.12.2022 заяви Донецькій обласній прокуратурі.

На електронну адресу позивача, 06.02.2023 відповідачем надіслано відповідь, у якій повідомлено, що дана електронна поштова скринька призначена для отримання запитів на публічну інформацію відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації". Лист позивача по суті та за змістом є зверненням громадянина. Звернення громадян в електронному вигляді, оформлені відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про звернення громадян", приймаються на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 або за телефоном НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з бездіяльністю, діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приписами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права регламентовано Законом України "Про звернення громадян" та Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 5 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з ч.1, 3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Сфера дії цього Закону не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 України "Про доступ до публічної інформації").

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.1 ст.20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.4 ст.20 Закону).

У ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Так розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід прийти до висновку, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

У даному випадку існує спір щодо належності запитуваної позивачем у запиті від 06.02.2023 інформації до публічної інформації та відповідно ненадання відповідачем повної інформації на такий запит.

Розглядаючи питання щодо реалізації права на доступ до інформації, слід розрізняти звернення за Законом України "Про звернення громадян" та Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Так, Закон України "Про звернення громадян" передбачає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Особливістю цього Закону є те, що він не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Варто відзначити, що право на звернення та право на доступ до публічної інформації тісно пов`язані між собою. Право на звернення - це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заява (клопотання) і скарги (ст.3 Закону України "Про звернення громадян"), до суб`єктів владних повноважень, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації.

Під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації"). Тобто мова йде про раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо).

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п.1 ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2019 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" висловлювалася позиція, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом, але за змістом є зверненням громадян, розпорядник інформації повинен відмовити в задоволенні такого запиту у зв`язку з невідповідністю його предмета вимогам закону, і з урахуванням принципів добросовісності та розумності розглянути запит на підставі Закону України "Про звернення громадян". Якщо запит поєднує предмети регулювання, то його має бути розглянуто у відповідних частинах у строки та в порядку, передбачені відповідними законами.

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям "відображеності та задокументованості") та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.12.2019 у справі № 826/23181/15.

Як встановлено судом, 06.02.2023 ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Служби безпеки України ІНФОРМАЦІЯ_3 запит на інформацію з проханням надіслати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвища, імена, по батькові осіб, що будучи і військовій формі 06.02.2023 в населеному пункті Улакли, Донецької області, назвалися представниками військової контррозвідки Служби безпеки України та задавали запитувачу питання, що стосуються поданої ним 15.12.2022 заяви Донецькій обласній прокуратурі.

Виходячи зі змісту поданого позивачем запиту, для надання достовірної, точної та повної відповіді на запитувану інформацію відповідачу потрібно встановити співробітників Служби безпеки України, опитати їх на предмет спілкування із заявником, а також вжити інших заходів у разі не підтвердження запитуваної інформації.

Водночас, слушним є зауваження відповідача, що позивачем не враховано особливостей службової діяльності оперативного складу підрозділів Служби безпеки України, визначеною відповідними законодавчими актами України (Законами України "Про Службу безпеки України", "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про контррозвідувальну діяльність"), та виконуваних ними завдань, особливо в період триваючої збройної агресії російської федерації.

Отже, оскільки у відповідача відсутній окремий документ, який би містив інформацію з тим формулюванням, яке в викладене позивачем у запиті, вказаний лист ОСОБА_2 за своїм змістом не є запитом на публічну інформацію.

В свою чергу, 06.02.2023 відповідачем надіслано на електронні адресу позивача відповідь, у якій повідомлено, що дана електронна поштова скринька призначена для отримання запитів на публічну інформацію відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації". Лист позивача по суті та за змістом є зверненням громадянина. Звернення громадян в електронному вигляді, оформлені відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про звернення громадян", приймаються на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 або за телефоном НОМЕР_1 .

Сам факт незгоди позивача із такою відповіддю не свідчить про те, що відповідач приховав запитувану інформацію та порушив право позивача на доступ до інформації.

Враховуючи вищезазначене та те, що відповідно до вимог п.3.5 Інструкції про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Службі безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України 14.06.2011 № 231, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.07.2011 за № 851/19589 та положень п.160 Типовою інструкцією з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55, діловодство за зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію ведеться окремо, а також функціонування в Службі безпеки України для прийняття звернень громадян окремої електронної скриньки, суд приходить до переконання про те, що позивача підставно повідомлено, що його лист за своїм змістом є зверненням громадянина та запропоновано надіслати на іншу електронну адресу Служби безпеки України (ІНФОРМАЦІЯ_1), або зателефонувати за визначеним телефоном.

Доводи позивача про обов`язок скерувати звернення за належністю відповідно до ст.7 Закону України "Про звернення громадян" також є помилковими, оскільки такий самостійно зазначає у листі про його опитування особами, які назвалися представниками військової контррозвідки Служби безпеки України, тобто компетенція інших органів, окрім Служби безпеки України, при розгляді зазначеного питання відсутня.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що розглядаючи запит позивача від 06.02.2023 Служба безпеки України діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак оскаржувані бездіяльність, дії відповідача відповідають вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Служба безпеки України (місцезнаходження: вул.Малопідвальна, 16, м.Київ, 01601, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.