Справа № 460/6873/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2023 року м. Рівне №460/6873/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВолодимирецького відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про розшук майна боржника №66631525 від 25.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що її чоловік є боржником у виконавчому провадженні №66631525. Повідомлено, що 25.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна її чоловіка ОСОБА_2 - автомобіль SKODA FABIA 2011 року випуску. Наголошує, що цей автомобіль був придбаний в шлюбі, а отже є їх спільною сумісною власністю. Вважає, що вказана постанова порушує її права, оскільки ні Законом України Про виконавче провадження, ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено розшук майна особи, яка не є стороною виконавчого провадження. З огляду на наведене, стверджує, що постанова є необґрунтованою, протиправною, а отже такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 20.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2

10.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист Рівненського окружного адміністративного суду №460/7954/20 від 31.12.2020 про стягнення з ОСОБА_2 податкового боргу з пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 319209,65 грн. По вказаному виконавчому провадженню державним виконавцем Володимирецького відділу ДВС для належного та повного виконання рішення 25.08.2022 винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортного засобу SKODA FABIA, який за результатами аналітичного пошуку по НАІС ДДАІ МВС України належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 . З огляду на наведене, вважає, що діяв в межах спірних правовідносин на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

10.04.2023 на адресу суду також надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , у яких останній підтримав позов, оскільки вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та суперечить вимогам ст.72 Сімейного кодексу України. Зазначено, що позивач, як така, що має право спільної сумісної власності на автомобіль, не може нести відповідальності за його зобов`язаннями та бути обмежена в реалізації своїх прав.

Розгляд справи здійснюється судом 23.05.2023, позаяк в період з 11.05.2023 по 12.05.2023 головуючий суддя перебувала у відпустці, а в період з 15.05.2023 по 19.05.2023 - проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів та помічників суддів окружних адміністративних судів.

Розглянувши позовну заяву, відзив на неї, пояснення третьої особи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31.12.2020 у справі №460/7954/20 задоволено позов Головного управління ДПС у Рівненській області до ФОП ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 податковий борг з пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 319209,65 грн на рахунок UA0017032 Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код ЄДРПОУ одержувача 38019856.

В подальшому стягувачем отримано виконавчий лист у справі №460/7954/20 і скеровано його до Володимирецького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання.

25.08.2022 в межах виконавчого провадження ВП №66631525 з примусового виконання виконавчого листа №460/7954/20, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 31.12.2020, державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника: легкового автомобіля SKODA FABIA 2011 року випуску, НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Вважаючи вказану постанову про розшук майна від 25.08.2022 протиправною і такою, що порушує її право спільної сумісної власності, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначає, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.3 Закону №1404-VIII серед рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів зазначені виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст. 5 Закону №1404-VIII).

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п. 1, п. 3, п. 6, п. 15, п. 22 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону №1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч.3 ст.36 Закону № 1404-VIII у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

На підставі п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як свідчить зміст оскаржуваної постанови від 25.08.2022, а також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником майна, яке оголошено в розшук, є ОСОБА_2 .

Позивач у позовній заяві наполягає на тому, що оскільки вона є дружиною ОСОБА_2 , то спірна постанова є протиправною, позаяк транспортний засіб, оголошений у розшук згідно з постановою від 25.08.2022 ВП№ 66631525, є спільною власністю подружжя.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати економічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 цього Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Перший протокол) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що спірна постанова від 25.08.2022 винесена державним виконавцем у відповідності до вказаних критеріїв, позаяк обмеження одного з аспектів права власності позивача на автомобіль (розшук майна) відбулось на підставі відповідних норм діючого національного законодавства (Закону №1404-VIII), переслідує публічний інтерес, оскільки спрямоване на забезпечення реального виконання рішення суду, яке набрало законної сили, забезпечення погашення податкового боргу на загальну суму 319209,65 грн. і є пропорційним визначеним цілям.

Висновки аналогічні за змістом викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.07.2020 у справа №159/3073/18.

Вказане свідчить, що дії відповідача в процесі здійснення виконавчого провадження не можуть розглядатися як незаконне перешкоджання володінню, користуванню чи розпорядженню майном. Винесенням оскаржуваної постанови відповідач не позбавив майна законного власника, а лише оголосив у розшук майно, яке належить ОСОБА_2 , боржнику у виконавчому провадженні, що жодним чином не суперечить приписам законодавства.

Суд враховує, що у численних постановах (зокрема, від 02.08.2019 у справі №0240/3532/18-а, 30.04.2020 у справі №826/10631/17, 14.05.2020 у справі №805/1479/16- а) Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 у справі №18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №687/1539/16-а та від 04 лютого 2020 року у справі №320/7969/17.

Право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Позивач оскаржив рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Отже, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто, права на звернення із адміністративним позовом. Посилання позивача на його право звернення до суду з цим позовом не доведено, отже є безпідставними, оскільки позивач не навів доказів, що оскаржене рішення стосується безпосередньо його прав або створює для нього обов`язки.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає, що державний виконавець, приймаючи постанову від 25.08.2022 про розшук майна ВП №66631525, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством. При цьому, наявність вказаної постанови не може вважатися порушенням і обмеженням прав позивача - ОСОБА_1 , на зазначене у постанові майно, оскільки боржником у ВП №66631525 є ОСОБА_2 і власником автомобіля.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Правові підстави для застосування ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про розшук майна боржника №66631525 від 25.08.2022 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 травня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Володимирецький відділ державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Грушевського, 63, смт. Володимирець, Рівненська область,34300, ЄДРПОУ/РНОКПП 34922824)

Суддя Н.С. Гудима