Справа № 320/781/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року № 320/781/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (далі по тексту також відповідач, ЦМУ Мін`юсту (м. Київ), ; адреса: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні №53891614.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виконавчий збір у виконавчому провадженні №67272953, яке є частиною зведеного виконавчого провадження №67808436 та в межах якого винесено оскаржувану постанову, закінчене на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому виконавчий збір не підлягає стягненню, а постанова про стягнення виконавчого збору, відповідно, не підлягає виокремленню в окреме виконавче провадження. Крім того позивач зазначив, що оскаржувана постанова про арешт коштів постановлена у виконавчому провадженні №53891614, а не у зведеному виконавчому провадженні №67808436, у той час, як загальна сума боргу, на яку накладено арешт складає 685293,47 грн та є відмінною від суми стягнення за виконавчим провадженням, у якому вона постановлена. Також позивач зазначив, що у зв`язку з повною сплатою боргу за ВП №59558066 виконавче провадження було закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та сплатив виконавчий збір станом на дату подачі даного позову, а відтак вказане ВП також підлягає закриттю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі №320/781/23 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, письмовий відзив до суду не надав; у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою від 07.12.2021 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту ( м. Київ) Бялого М.Г. ВП №53891614 об`єднано виконавчі провадження №53891614, №59558066, №67272953 у зведене виконавче провадження №67808436; постанову мотивовано тим, що при примусовому виконанні постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору №44096558, виданого 15.12.2015 відповідачем про стягнення виконавчого збору у розмірі 7151818,88 грн встановлено, що на виконанні у відділі перебуває кілька виконавчих проваджень відносно одного боржника.

Постановою від 10.08.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП №67272953, керуючись вимогами пункту 5 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1232/2014, виданого 11.07.2014 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 7146736,70 грн, витрат по сплаті судового збору у сумі 3219,00 грн та витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1233,12 грн; припинено чинність арешту майна боржника, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 29.10.2021 ВП №6727953; припинено чинність арешту коштів боржника, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 29.10.2021 ВП №67272953.

Постановою від 18.10.2022 про стягнення виконавчого збору ВП №59558066 на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» з ОСОБА_1 постановлено стягнути виконавчий збір у розмірі 5027,55 грн; постановою від 19.10.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №70112466 відкрите виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №59558066, виданої 18.10.2022 у розмірі 5027,55 грн; постановою від 19.10.2022 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ВП №70112466 приєднано виконавче провадження №59558066 до зведеного виконавчого провадження №67808436 (вказана постанова, направлення засобами поштового зв`язку 19.10.2022 на адресу ОСОБА_1 , повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»); постановою від 18.10.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП №59558066 у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі за виконавчим листом №755/11168/16 від 28.04.2017, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Акважитлосервіс» заборгованості у розмірі 50275,51 грн виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження та припинено чинність арешту майна боржника, накладеного на підставі постанови від 12.11.2019 №59558066, припинено чинність арешту, накладеного на підставі постанови від 01.10.2020 №59558066.

Постановою від 15.12.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №44096558 у зв`язку з невиконанням боржником ( ОСОБА_1 ) виконавчого листа №2-1232/2014, виданого 11.07.2014 Деснянським районним судом м. Києва постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 715118,88 грн; постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.12.2015 ВП №44096558 відмовлено; постановою від 11.05.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП №53891614 відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 15.12.2015 ВП №44096558 у розмірі 715118,88 грн.

Постановою від 23.11.2022 про арешт коштів ВП №53891614, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 685293,57 грн. Постанова мотивована тим, що державним виконавцем при примусовому виконанні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №44096558 від 15.12.2015, виданої Відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві про стягнення виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн, постанови про стягнення виконавчого збору №59558066, виданої 18.10.2022 відповідачем про стягнення виконавчого збору у розмірі 5027,55 грн з ОСОБА_1 на користь Держави в особі ГТУЮ у м. Києві, встановлено, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження, за яким боржником є позивач, загальна сума нестягнутої заборгованості по зведеному виконавчому провадженню становить 685293,47 грн.

Фактично оскаржуваною постановою від 23.11.2022 ВП №53891614, яка входить до зведеного виконавчого провадження №67808436, накладено арешт на кошти:

- у розмірі 715118,88 грн зі стягнення виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору №44096558 від 15.12.2015, яка перебувала на виконанні в межах ВП №53891614 та також приєднана до ВП №67808436;

- у розмірі 5027,55 грн зі стягнення виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору №59558066 від 18.10.2022, яка перебувала на виконанні в межах ВП №70112466 та також приєднана до ВП №67808436.

Вважаючи постанову про арешт коштів, винесену відповідачем, протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02.06.2020 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ).

Згідно статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

У силу пункту 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону №1404-VIII).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави вважати про наявність у державного виконавця права на накладення арешту на кошти під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання, зокрема і постанов державних виконавців.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою від 23.11.2022 про арешт коштів ВП №53891614, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 685293,57 грн. Постанова мотивована тим, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження, за яким боржником є позивач, загальна сума нестягнутої заборгованості по зведеному виконавчому провадженню становить 685293,47 грн.

Слід зазначити, що особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника визначені у статті 30 Закону № 1404-VIII, відповідно до положень якої виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до абзаців 1, 2, 3, пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі по тексту Інструкція №512/5) у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).

Об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем у порядку, визначеному пунктом 14 цього розділу (пункт 15 Інструкції № 512/5).

З наведеного вбачається, що у випадку наявності відносно одного боржника кількох виконавчих проваджень про стягнення коштів, такі виконавчі провадження об`єднуються в одне виконавче провадження чи приєднуються до зведеного виконавчого провадження відповідними постановами.

При цьому, з аналізу положень Закону №1404-VIII та Інструкції № 512/5, чинних на час винесення оскаржуваної постанови, вбачається, що в разі, якщо в органі виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Проаналізувавши вказані норми, можна зробити висновок, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про арешт коштів боржника від 23.11.2022 винесена державним виконавцем з номером ВП №53891614, в якій міститься інформація про те, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження, за яким боржником є ОСОБА_1 ; загальна сума нестягнутої заборгованості по зведеному виконавчому провадженню становить 685293,47 грн.

У судовому засіданні 08.05.2023 представник відповідача стосовно винесення оскаржуваної постанови з номером ВП 53891614 пояснив, що зведеному виконавчому провадженню присвоюється окремий номер; постанова про арешт виносилась у межах зведеного виконавчого провадження, у ній зазначено, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження щодо позивача як боржника. При цьому, саме по собі зведене виконавче провадження має тільки номенклатурний номер 67808436, за яким боржником є позивач, воно не має матеріальної основи; в АСВП постанови виносяться автоматично в першому відкритому виконавчому провадженні, у реєстрі підтягуються усі постанови у виконавчому провадженні, яке відкрите першим. Представник відповідача зазначив про технічну неможливість присвоєння кожній винесеній постанові номер виконавчого провадження, який присвоєно об`єднаному виконавчому провадженні в АСВП, оскільки при внесенні інформації до АСВП номер формується автоматично та фактично відповідає номеру виконавчого провадження, яке відкрито першим стосовно боржника (позивача).

У судовому засіданні 08.05.2023 представник позивача зазначив, що чинність постанови про стягнення виконавчого збору не має юридичного значення, оскільки постанова є чинною, але відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки з 10.08.2022 виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою від 07.12.2021 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №53891614 держаним виконавцем об`єднано виконавчі провадження №53891614, №59558066, №67272953 у зведене виконавче провадження №67808436, до якого у подальшому приєднано ВП №70112466.

Враховуючи надані представником відповідача пояснення стосовно неможливості технічно в АСВП присвоїти оскаржуваній постанові про арешт коштів номер зведеного виконавчого провадження 67808436, також відсутність законодавчо закріпленого у Законі №1404-VIII та Інструкції №512/5 порядку вчинення дій державним виконавцем щодо присвоєння постановам в рамках об`єднаного виконавчого провадження номеру ВП, оскільки в Інструкції №512/5 чи іншому нормативно-правовому акті, яким регулюються спірні відносини, не міститься прямих посилань щодо необхідності зазначення у винесених постановах саме номеру об`єднаного ВП, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що оскаржувана постанова про арешт коштів від 23.11.2022 ВП №53891614 винесена поза межами зведеного ВП №67808436, оскільки матеріалами справи підтверджено, що станом на дату виникнення спірних відносин виконавчі провадження, зокрема і №53891614 (стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн) та №70112466 (стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 5027,55 грн), відкриті відносно позивача, були об`єднані у зведене виконавче провадження під номером 67808436; оскаржувана постанова містить відомості про перебування у відділі зведеного виконавчого провадження, за яким боржником є ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що підстави позову у цій частині нормативно та документально не доведені та відхиляються судом.

Представник позивача у судовому засіданні 08.05.2023 зазначив про те, що він не заперечує чинність постанов про стягнення виконавчого збору, однак зазначає про протиправність накладення арешту на кошти позивача у зв`язку з тим, що сума заборгованості не підлягає стягненню з посиланням на визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні 08.05.2023 представник відповідача зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору є чинною, ніким не скасована, а тому підлягає виконанню. Предметом оскарження є постанова про арешт, а тому у випадку незгоди з постановами про стягнення виконавчого збору, позивач має право оскаржити їх у судовому порядку.

З даного приводу суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2022 виконавчий лист № 2-1232/2014, виданий 11.07.2014 року Деснянським районним судом м. Києва на підставі рішення Деснянського районного суду від 20.05.2014 року по справі № 754/22556/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 7146736,70 грн., витрат по сплаті судового збору 3219,00 грн. та витрати пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1233,12 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з відсутністю в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей щодо наявності процесуальних документів суду апеляційної інстанції, у суду є підстави вважати, що така ухвала не була оскаржена у встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення та станом на дату винесення рішення у даній справі набрала законної сили.

Виконавче провадження №67272953 щодо виконання виконавчого листа №2-1232/2014 закінчене, на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження", про що свідчить постанова від 10.08.2022

Водночас постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн №44096558 від 15.12.2015, яка в силу положень Закону України «Про виконавче провадження» є окремим виконавчим документом, та яка перебувала на виконанні в межах ВП №53891614, приєднано до ВП №67808436.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 в адміністративній справі №826/7242/17, предметом розгляду якої було визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 715118,48 від 15.12.2017, ВП №44096558 та визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відтак, станом на момент винесення рішення у справ №320/781/23 постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 715118,48 грн. від 15.12.2017 ВП №44096558 є чинною, не скасована у встановленому порядку. Дана обставина не заперечується учасниками процесу.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

У постанові Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №804/3584/17 зазначено наступне: «… З огляду на визнання виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/5839/15-ц від 01.03.2016 року таким, що не підлягає виконанню, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження №52808592 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 23.03.2016р. №50492477, оскільки у такому разі виконавчий збір не підлягає стягненню. Своєю чергою відсутність підстав для стягнення виконавчого збору усуває необхідність збереження арешту майна та коштів позивача, як засобу для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи відсутність законної мети втручання у право власності позивача суди дійшли правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог…».

Оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що виконавчий лист № 2-1232/2014 по справі № 754/22556/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , зокрема, заборгованості у сумі 7146736,70 грн, в межах примусового виконання якого видано постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн. №44096558 від 15.12.2015, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження із примусового стягнення заборгованості за виконавчим листом № 2-1232/2014 закінчене, заборгованість зі сплати виконавчого збору у розмірі 5027,55 грн за постановою про стягнення виконавчого збору №59558066 від 18.10.2022 сплачена, що не заперечується сторонами, суд дійшов висновку, що відсутність підстав для стягнення виконавчого збору усуває необхідність збереження арешту коштів позивача оскаржуваною постановою, як засобу для забезпечення реального виконання постанов про стягнення виконавчого збору.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав та про необхідність оскарження постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, з огляду на наступне.

Як вже зазначено вище, вказана постанова винесена відповідачем на законних підставах, у час коли виконавчий лист № 2-1232/2014 по справі № 754/22556/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , зокрема, заборгованості у сумі 7146736,70 грн ще не був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Отже, у позивача відсутні наразі підстави для оскарження цієї постанови.

Оскільки відсутність підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн та сплата позивачем виконавчого збору у розмірі 5027,55 грн усуває необхідність збереження арешту коштів позивача оскаржуваною постановою, як засобу для забезпечення реального виконання постанов про стягнення виконавчого збору, за відсутності жодних інших обставин, які б підтверджували необхідність та обґрунтованість такого арешту коштів, накладеного саме на суму стягнення за виконавчими документами №44096558 від 15.12.2015 у розмірі 715118,88 грн та №59558066 від 18.10.2022 у розмірі 5027,55 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні №53891614.

Зважаючи на викладене, з огляду на відсутність у спірної постанови та дій відповідача щодо її складання такої властивості, як протиправність, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача саме скасування цієї постанови, оскільки законодавець не позбавив права суб`єкта владних повноважень за умови чинності постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника виконавчого збору, накладати арешт на кошти боржника.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.03.2019 по справі №826/15117/17.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини та надану правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання заявлених позивачем вимог такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні №53891614.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене у повному обсязі та підписане 23.05.2023

Суддя Панченко Н.Д.