Справа № 400/5643/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/5643/22
Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки за посадою заступника начальника Головного управління начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області;

зобов`язати відповідача здійснити йому нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 рік 45 діб, за 2018 рік 45 діб, за 2019 рік 45 діб, за 2020 рік 15 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Проте, на думку позивача, всупереч цим нормам відповідач не виплатив йому при звільненні його зі служби з поліції грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної основної і додаткової відпустки за 2017-2020 роки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволений частково.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу компенсацію за невикористані відпустки за 2017-2019 роки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального права, ГУНП в Миколаївській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.233 КзПП України.

Також апелянт вказує на те, що відповідач не допустив у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані відпустки за 2017-2019 роки (за 2020 рік компенсація відпустки виплачена повністю), оскільки в наказі про звільнення позивача не було визначено кількість днів невикористаних відпусток, за які повинна бути виплачена компенсація, а позивач в свою чергу за таким наказом погодився та його не оскаржив.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Миколаївській області з 07.11.2015 року по 08.09.2020 року, що підтверджується Довідкою управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області та дублікатом трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с. 15-19).

Постановою Верховного Суду від 12.05.2022 року у справі №400/2741/19 визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 23 липня 2019 року №288 о/с в частині звільнення позивача з посади заступника начальника Головного управління - начальника Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та переміщення на посаду начальника Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області (а.с.37-45).

На виконання вищенаведеної постанови Верховного Суду наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 №561 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з посади заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління з виплатою компенсації за невикористані 30 діб щорічної чергової відпустки (а.с.10).

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 №565 «Про проведення перерахунку» наказано УФЗБО ГУНП в Миколаївській області провести відповідний перерахунок позивачу грошового забезпечення за період з 24.07.2019 по 08.09.2020 і одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с.11).

На виконання ухвали суду першої інстанції відповідач повідомив, що накази про надання позивачеві щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області не видавались у зв`язку із відсутністю рапортів позивача про їх надання (а.с. 68-69).

Відповідно до довідки УФЗБО ГУНП в Миколаївській області від 23.12.2022 року №1239/28-2022 компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2017, 2018, 2019 роки позивачеві не нараховувалась та не виплачувалась. Компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки за 2020 рік нарахована та виплачена за 30 днів, а саме: пропорційно відпрацьованого ним у 2020 році часу (а.с. 77-78).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплаті йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки за посадою заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи, що рішення суду першої інстанції оскаржено виключно у частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції не дає оцінку частині позовних вимог за 2020 рік.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Правовий статус поліцейських визначений Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII). Цим Законом України не встановлено спеціальних строків для звернення поліцейських щодо виплати несвоєчасного або в меншому розмірі грошового забезпечення.

В абзаці четвертому пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 зазначено, що правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України статусу, зокрема Прем`єр-міністра України, членів Кабінету Міністрів України та інших посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ) не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальним законом.

Тобто при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних законах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19.

Закон України «Про відпустки» (далі - № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 191 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Проте, ні Законом №580-VIII, ні Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок № 260), безпосередньо не врегульовано питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, а тому при вирішенні цього спору підлягають застосуванню загальні норми КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України і частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19.

Як вбачається з матеріалів справи, кількість календарних днів відпустки позивача згідно із листом заступника начальника УКЗ ГУНП в Миколаївській області від 23.12.2022 № 3031/14-2022 складає: за 2017 рік - 45 діб, за 2018 рік - 45 діб, за 2019 рік - 45 діб і за 2020 рік - 30 діб (а.с.58).

При цьому, згідно наказу від 08.09.2020 №466 о/с «По особовому складу» (зі змінами, внесеними згідно з наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 № 561 о/с «По особовому складу») позивача, як заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з виплатою компенсації за невикористані 30 діб щорічної чергової відпустки (а.с.10).

Як вже зазначалось вище, наказів про надання позивачеві щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області не видавались у зв`язку із відсутністю рапортів позивача про їх надання, так само, як і не нараховувалась та не виплачувалась компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2017, 2018, 2019 роки. Компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки за 2020 рік нарахована та виплачена за 30 днів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач при звільненні зі служби з поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористанні ним дні щорічної основної і додаткової оплачуваних відпусток за 2017 рік - 45 діб, за 2018 рік - 45 діб і за 2019 рік - 45 діб.

При цьому судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта, що відповідач не допустив у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані відпустки за 2017-2019 роки, оскільки до спірних правовідносин в цій частині підлягають застосуванню норми КЗпП України і Закону №504/96-ВР, які не передбачають обов`язку роботодавця визначати кількість днів невикористаних щорічних відпусток, які підлягають компенсації, виключно в рішенні (наказі, розпорядженні і т.п.) про звільнення працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині здійснення нарахування та виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 2019 роки, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби, перерахованого відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 10.08.2022 №565 «Про проведення перерахунку» за посадою заступника начальника Головного управління начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Апеляційний суд також відхиляє посилання апелянта на ч.2 ст.233 КзПП України, оскільки на момент звільнення позивача (08.09.2020 року) частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі №460/17052/21.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017-2019 роки є протиправними.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями ст.ст.292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.