Справа № 420/18368/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/18368/22
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі №420/18368/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

16.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.11.2022 № 1491 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 10.11.2022 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням вислуги 25 років 07 місяців 13 днів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що її вислуга років є достатньою для набуття права на призначення з 10.11.2022 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджувалось та вважало їх необґрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву наголошуючи на тому, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Оскільки на день звільнення зі служби ОСОБА_1 не мала вислуги 25 календарних років, то їй цілком правомірно було відмовлено у призначенні пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі №420/18368/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.11.2022 № 1491 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2022 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вказав про те, що вислуга років ОСОБА_1 в пільговому обчисленні становить 25 років 07 місяців 13 днів та є достатньою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому, обираючи спосіб захисту порушеного права окружний адміністративний суд виходив із того, що до компетенції суду не належить призначення, переведення, розрахунок та виплата пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачкою подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_1 викладено прохання скасувати оскаржувану частину рішення окружного адміністративного суду та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначає, що належним способом захисту порушеного права, у даному випадку, є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 10.11.2022 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Такий спосіб відновлення порушеного права є ефективним та виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта ладних поноважень.

Згідно із поданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу, на день звільнення зі служби ОСОБА_1 не мала вислуги 25 календарних років, а тому в призначенні пенсії їй правомірно було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачем також подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, суб`єктом владних повноважень викладено прохання скасувати оскаржувану частину рішення окружного адміністративного суду та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області вказує, що для отримання права на призначення пенсій за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Однак, станом на день звільнення ОСОБА_1 не мала необхідної кількості календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років. Крім того, на думку суб`єкта владних повноважень, судом першої інстанції безпідставно присуджено до стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області судові витрати, оскільки забороняється використовувати кошти Пенсійного фонду на цілі не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуваня».

Як зазначено у поданій ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду відповіді на відзив, в апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не зазначено, які норми матеріального та процесуального права порушено окружним адміністративним судом під час ухвалення рішення.

Відповідно до поданого позивачкою відзиву на апеляційну скаргу, станом на день звільнення її вислуга років становила 25 років 08 місяців 23 дня, з яких 19 років 05 місяців 17 днів календарна, 06 років 03 місяців 06 днів пільгова. На думку ОСОБА_1 , такої вислуги років цілком достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Деравної прикордонної служби України від 16.11.2020 №552-ОС старшого техніка-інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії, старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби.

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Деравної прикордонної служби України від 19.11.2020 №560-ОС старшого техніка-інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії, старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення.

Згідно із вказаним наказом від 19.11.2020 №560-ОС вислуга років на 19.11.2020 становить: календарна військова - 17р 00м 29дн, пільгова військова - 08р 06м 14дн, всього військова 25р 07м 13дн.

З метою призначення пенсії за вислугу років, у лютому 2022 року позивачка звернулась до Адміністрації державної прикордонної служби України з проханням оформити та подати документи до Головного управління ПФУ в Одеській області.

За результатами розгляду такого звернення Адміністрацією державної прикордонної служби України надано відповідь (лист від 20.05.2022 № 11/В-2002-4842), у якій зазначено, що підстав для прийняття заяви про призначення пенсії та підготовки відповідних документів немає, оскільки на день звільнення календарна вислуга становить 17 років 00 місяців 29 днів, якої не достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Не погодившись із означеною відповіддю позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з позовною заявою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 у справі №420/9329/22 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказане рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалось, а тому 13.10.2022 набрало законної сили.

На виконання Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 у справі №420/9329/22 Адміністрацією Державної прикордонної служби України підготовлено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (лист від 10.11.2022 №11-36243/0/6-22-Вих).

До означеного листа було додано подання про призначення пенсії від 10.11.2022 №11/ПВ-11108/СУД, у якому зазначено, що станом на 19.11.2020 року вислуга років ОСОБА_1 складає: 25 років 07 місяців 13 днів, у тому числі календарна 17 років 00 місяців 29 днів, пільгова 08 років 06 місяців 14 днів.

Також, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 31.10.2022 про призначення пенсії за вислугу років.

За наслідками розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 25.11.2022 №1491 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою такої відмови слугувало те, що станом на день звільнення зі служби - 19.11.2020, ОСОБА_1 не має вислуги 25 календарних років і більше.

Не погодившись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд даної справи в апеляційному порядку колегія суддів бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за даним нормативно-правовим актом визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України унормовано статтею 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», згідно із якою Держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Отже, для призначення пенсії за вислугу років позивачці необхідно мати не менше 25 календарних років вислуги.

Згідно із статтею 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

17.07.1992 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» №393.

Означеним підзаконним нормативно-правовим актом визначено, які саме види служби зараховуються до вислуги років та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Державній прикордонній службі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що основним законодавчим актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Отже, передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пільгові умови призначення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, до актів правового регулювання щодо умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, від 01.06.2022 у справі №620/5996/21.

Відтак, вирішуючи питання про призначення пенсії за вислугу років відповідач повинен був врахувати наявність у ОСОБА_1 як календарної, так і пільгової вислуги років.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє твердження скаржника стосовно того, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є лише календарна вислуга років.

В контексті вирішення спірного питання колегія суддів також враховує рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, згідно із яким Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій зазначено, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Беручи до уваги наведене, апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок окружного адміністартвиного суду про необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.11.2022 №1491 про відмову в призначенні пенсії та необхідність його скасування, оскільки ОСОБА_1 набула права на призначення пенсії за вислугу років.

Стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права ОСОБА_1 , апеляційній адміністративний суд зазначає наступне.

Як убачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень не закріплено. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Повноваження суду при вирішенні справи визначено статтею 245 КАС України, відповідно до якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, у тому числі, про зобов`язання вчинити певні дії.

За наслідками дослідження законодавчих приписів у контексі спірних правовідносин, апеляційним судом установлено, що в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не наділено повноваженнями самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

У досліджуваній ситуації, з огляду на наявність у ОСОБА_1 необхідної вислуги років, у суб`єкта владних повноважень у лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки, зокрема, призначення пенсії за віком.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Між тим, суд апеляційної інстанції враховує постанови Верховного Суду від 22.05.2022 у справі № 480/4643/20, від 10.11.2022 у справі №620/6139/20, згідно із якими, у подібних правовідносинах, судом касаційної інстанції зобов`язано орган Пенсійного фонду призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наведене залишилось поза увагою окружного адміністративного суду та вплинуло на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені у рішенні суду першої інстанції висновки в частині обраного способу захисту порушеного права не відповідають обставинам справи, а відтак означена частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі №420/18368/22 підлягає скасуванню.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає про необґрунтованість тверджень суб`єкта владних повноважень щодо заборони Законом України «Про загальнообов`язакове державне пенсійне страхування» стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судового збору, оскільки відшкодування позивачці у такий спосіб понесених судових витрат прямо відповідає положенням ст.139 КАС України, які є спеціальними в контексті спірного питання.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі №420/18368/22 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2022 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні - скасувати.

Прийняти у вказаній частині нове судове рішення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням вислуги 25 років 07 місяців 13 днів.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі №420/18368/22 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім)грн. 60коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.