Справа № 200/13971/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року справа №200/13971/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Казначеєв Е.Г., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 200/13971/21 (суддя в І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.07.2021 № 27 про відмову у проведенні перерахунку пенсії померлого годувальника та переведенні на пенсію по втраті годувальника, зобов`язання зарахувати до пільгового стажу померлого годувальника період роботи з 07.09.1982 по 26.10.2004, зобов`язання повторно розглянути заяву про переведення на пенсію по втраті годувальника після проведення перерахунку пенсії померлого годувальника з урахуванням довідки про заробіток для призначення пенсії № 2429 за періоди 1985 по 1989 року.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, приймаючи рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії померлого годувальника та переведенні на пенсію по втраті годувальника, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.

Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 200/13971/21 позов задоволено, внаслідок чого рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 06.07.2021 № 27 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії померлого годувальника та переведенні на пенсію по втраті годувальника - визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про переведення на пенсію по втраті годувальника після проведення перерахунку пенсії померлого годувальника з урахуванням довідки про заробіток для призначення пенсії № 2429 за періоди 1985 по 1989 року, з зарахуванням до пільгового стажу померлого годувальника період роботи з 07.09.1982 по 26.10.2004 з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 908 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківський області.

Таким чином, зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача є безпідставним, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області взагалі не розглядало заяву ОСОБА_1 .

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком, з 29 серпня 1981 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторне) серія НОМЕР_1 , виданим 17.06.2020 Торецьким МВ ДРАЦС Східного МУ МЮ (м.Харків).

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 28 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку.

В 2002 році ОСОБА_3 набув пільгового пенсійного віку, право на пенсію на пільгових умовах (Список 1, пільговий стаж за Списком 1 складає 22 роки 01 місяць 19 днів - відповідно до трудової книжки) та з 26.09.2002 року йому була призначена пенсія безстроково (копія пенсійного посвідчення надається).

01 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Донецькій області (Торецький сервісний центр) з заявою щодо переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_3 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийняте рішення від 06.07.2021 № 27 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, у зв`язку із зменшенням пенсії з 5474,57 грн. на 2347,48 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За Преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетни.х та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно п. 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, З Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Таким чином, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, або за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, та відповідно до яких особи мають право на пенсію незалежно від віку, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Як вбачається з записів трудової книжки НОМЕР_3 від 10.08.1977, ОСОБА_3 працював, зокрема: запис 10 - шахта імені Абакумова виробничого об`єднання Доненьквугілля - 07.09.1982 - прийнятий учнем горноробочего очисного забою підземним з повним робочим днем під землею; запис 11 - 02.02.1983 - присвоєний 5 розряд горноробочего очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті; запис 12 - 01.06.1990 - переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; запис 13-01.03.1991 - переведений горноробочим очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті; записи 14, 15, 16 - про перейменування підприємства; запис 16 - 10.02.1970 - призначений в.о. начальника дільниці № 1 (наказ від 07.02.1970 № 1/к); запис 17 - 26.10.2004 - робота припинена у зв`язку зі смертю. Смерть настала в результаті нещасного випадку на виробництві.

Суд враховує, що під час роботи померлого годувальника по професіям горноробочего очисного забою, прохідника застосовуються постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, наведені посади відносились до Списку № 1 розділу 1 Підземні роботи.

Відповідно до довідки від 18.10.2004 року, виданої підприємством, на якому працював померлий годувальник, що надавалася до Пенсійного фонду для проведення перерахунку пенсії за стажем та копія якої зберіглась у позивача, вбачається що атестація робочих місць за пільговим списком 1 проводилась згідно наказів № 514 від 09.07.1997, № 621 від 01.07.2002).

Суд вказує, що підприємство шахта Абакумова (в подальшому шахтоуправління імені Скочинського) ДП Донецьквугілля, на якому працював померлий годувальник, в шкідливих умовах, та архів цього підприємства розташований на тимчасово окупованій території.

Право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів, тощо, на тимчасово окупованій території України).

Неможливість отримання уточнюючих довідок, довідок про складові заробітної плати, довідок про підземні спуски, накази про проведення атестації робочих місць, проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, дипломі, тощо, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

За приписами частин 1 та 2 статті 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення нравочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Всі первинні документи, на підставі яких померлий годувальник отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де померлий годувальник набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Таким чином, записами в трудовій книжці померлого годувальника всі зазначені вище періоди пільгового стажу підтверджені.

Тому, надання будь-яких інших документів не вимагається у відповідності до чинного законодавства.

Суд зазначає, що померлий годувальник та відповідно його непрацездатна дружина, що перебувала на його утриманні, на законодавчих підставах набули право на пенсійне забезпечення, і ситуація, що склалась, не повинна мати наслідків дискримінації позивача у соціальних гарантіях.

Надання нових довідок, виправлення недоліків у наявних та можливість перевірки не залежить від волі позивача, оскільки документи знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України, де наразі відбуваються бойові дії.

Суд вважає, що відповідачем не враховані всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, той факт, що первинні документи, які можуть підтвердити пільговий стаж померлого годувальника, залишилися на тимчасово непідконтрольній території і, навіть їх надання позивача на вимогу відповідача, як вже підтверджено рішенням про відмову, за законом будуть вважатися недійсними та такими, що не створюють правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Так, у позивача зберіглися довідки про заробіток для призначення пенсії ОСОБА_3 за періоди з 1985 по 1989 та з 1991 по 1996, які повинні бути враховані відповідачем для перерахунку пенсії померлого годувальника та переведені позивача на пенсію по втраті годувальника.

Статтею 8 Конституції України, ч.І ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справах "Стек та інші проти Сполученого Королівства", "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обгрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ССПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою Європейського Суду з прав людини не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

Таким чином, суд вважає, що під час прийняття рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідачі діяли не у спосіб, визначений Законом № 1058-ІV.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії проводиться - у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відповідно до пункту 4.10. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 р. N 25-1) після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що, приймаючи рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії померлого годувальника та переведенні на пенсію по втраті годувальника позивачу, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, яке оскаржується, підлягають задоволенню з зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про переведення на пенсію по втраті годувальника після проведення перерахунку пенсії померлого годувальника з урахуванням довідки про заробіток для призначення пенсії № 2429 за періоди 1985 по 1989 року з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності рішення, яке оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В той же час, судом першої інстанції покладено зобов`язання щодо повторного розгляду заяву ОСОБА_2 про переведення на пенсію по втраті годувальника після проведення перерахунку пенсії померлого годувальника на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, хоча оспорюване (й скасоване рішенням місцевого суду в цій справі) рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії померлого годувальника та переведенні на пенсію по втраті годувальника було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області.

Апеляційний суд зауважує на тому, що будь-які дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Виходячи з вищевикладеного, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані виключно до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, як органу, що допустив порушення під час розгляду заяви позивача про проведення перерахунку пенсії померлого годувальника та переведенні на пенсію по втраті годувальника.

Приймаючи до уваги наведене, пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено як фактичних, так і юридичних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 200/13971/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 200/13971/21 змінити. В абзаці третьому та четвертому резолютивної частини рішення слова та цифри «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3)» замінити словами та цифрами «Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (, юридична адреса: 61022, м. Харків майдан Свободи. Держпром 3 під. 2 поверх)».

У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 200/13971/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 23 травня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко