Справа № 460/5604/23
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2023 року м. Рівне №460/5604/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 щодо не зарахування при призначенні пенсії до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації у «ГУП «Мосгортранс» у 2001-2020 рр., та щодо неврахування при обчисленні та нарахуванні пенсії заробітної плати позивача за цей період, неправомірними; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 04.01.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації у «ГУП «Мосгортранс» у 2001-2020 рр., а також врахувавши при обчисленні пенсії заробітну плату за цей період відповідно до наданих довідок «ГУП «Мосгортранс» про заробітну плату відповідно №38-07/10-686 від 25.10.2021 року, №102 від 14.03.2014 року, №103 від 24.03.2014 року, №03/10-447 від 28.10.2020 року, №б/н від 02.12.2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 28 квітня 2022 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, пенсію їй призначили в мінімальному розмірі без врахування заробітної плати без врахування заробітної плати за період роботи на території російської федерації. У зв`язку з цим позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з врахуванням довідок про заробітну плату за 2002-2022 роки, виданих «ГУП «Мосгортранс». Відповідачем відмовлено у задоволенні такої заяви, оскільки вказані довідки не підтверджені первинними документами. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подання відзиву скористався. Заперечив проти задоволення позовних вимог. Зауважив, що позивач з 28 квітня 2022 року перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком на умовах пункту «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зазначає, що позивачем не подано підтвердження про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду держави-учасниці СНД. Крім того, довідки про заробітну не підтверджені первинними документами, а тому відсутні підстави для зарахування позивачу стажу за спірні періоди. Також звернув увагу, що періоди роботи позивача по 31.12.2003 зараховано до трудового стажу позивача. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак, при призначенні пенсії позивачу не зараховано періоди роботи з 01.01.2004 по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022, у зв`язку з цим, позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з зарахуванням спірних періодів до її страхового стажу.

Листом від 03 лютого 2023 року позивачу зазначено, що з урахуванням норми статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу при призначенні пенсії враховано періоди роботи позивача на території російської федерації з 17.06.2021 по 14.01.2002, з 20.01.2002 по 18.12.2003, з 20.12.2003 по 31.12.2003. Підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації у 2004-2022 відсутні, оскільки відсутня інформація від компетентних органів російської федерації щодо сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів пенсійного фонду російської федерації за вказані періоди. Також зауважив, що враховуючи вимоги статей 40, 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні підстави для обчислення пенсії з врахуванням заробітної плати за 2002-2022 роки, зазначеної у довідках «ГУП «Мосгортранс», оскільки вказані довідки не підтверджені первинними документами. А ще зауважив, що 11 червня 2022 року російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року в односторонньому порядку. З 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (далі - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отож, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на території російської федерації в період після 01.01.2004, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Угоди від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Статтею 6 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди від 13.03.1992 підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, нормами вказаного Порядку чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 16 липня 1990 року) остання в період з 14.06.2001 по 14.01.2002, з 20.01.2002 по 18.12.2003, з 20.12.2003 по 03.12.2004, з 05.12.2004 по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022 працювала водієм тролейбуса/автобуса на території російської федерації (ГУП «Мосгортранс») (записи №6-52).

Вказані записи є чіткими, послідовними, не містять виправлень.

Таким чином, на підставі зазначених записів у трудовій книжці спірні періоди роботи позивача мають бути зараховані до його страхового стажу.

Суд критично ставиться до посилань відповідача, як на підставу для відмови у перерахунку пенсії з урахуванням спірного періоду роботи на те, що для зарахування до страхового стажу позивача вищезазначених періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав позивачу необхідно надати підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилась трудова діяльність, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону № 1058-IV, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Пунктом 7 частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV, передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Отже, за змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

З огляду на зазначене суд вважає, що позивач не повинен відповідати за несплату страхових внесків роботодавцем та їх, відсутність не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи на території російської федерації, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками зазначеними у постановах Верховного Суду від 30.12.2021 по справі №348/1249/17, від 17.07.2019 по справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 по справі № 688/947/17.

Також суд зауважує на тому, що доданими до позовної заяви довідками про заробітну плату позивача у спірні періоди підтверджується сплата страхових внесків у такі періоди.

При цьому, згідно п.4.3 Порядку №22-1, рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії, приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що обов`язковою умовою для зарахування періодів роботи до страхового стажу позивача є необхідність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки в спірному випадку при вирішенні питання про перерахунок пенсії позивачу встановлені інші правила, ніж ті, які визначені ст.ст.24, 26 Закону №1058.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру : реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку №22-1).

Отже, до компетенції органу Пенсійного фонду України входить перевірка належного оформлення поданих документів та за наявності розбіжностей у таких, пенсійний орган уповноважений вчинити дії щодо здійснення перевірки таких документів.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а його сумніви щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2020 по справі №291/99/17.

Також, у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 по справі №219/4550/17 суд дійшов висновку, що надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки поданої довідки.

Зі змістом вищевказаних довідок, такі видані «ГУП «Мосгортранс»» на підставі особових рахунків.

При цьому, зазначені довідки завірені печаткою вказаного товариства, містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за спірні роки.

Відповідачем не доведено того факту, що роботодавцями не здійснювались відповідні відрахування із заробітної плати позивача під час його роботи у рф в спірний період.

Водночас, суд зазначає, що зібрані та подані позивачем документи до органів пенсійного фонду для призначення пенсії відповідають записам наданої трудової книжки та не містять між собою жодних протиріч чи розбіжностей.

Відтак, наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу з урахуванням періодів роботи на території російської федерації, а саме з 01.01.2004 по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022 та з урахуванням довідок про заробітну плату позивача №38-07/10-686 від 25.10.2021, №102 від 14.03.2014, №103 від 24.03.2014, №03/10-447 від 28.10.2020, №б/н від 02.12.2020 є протиправною, а тому вимоги в зазначеній частині підлягають до задоволення.

З урахуванням вимог ст. 45 Закону №1058, такий перерахунок слід здійснити з 01.01.2023.

Вимоги ж у частині зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 2001 року по 31.12.2003 року включно до задоволення не підлягають, оскільки такий період вже зарахований до страхового стажу останньої, що підтверджується розрахунком стажу позивача (форма РС-право), наявним в матеріалах справи.

Також судом враховано, що позивач позбавлений можливості збирати та додавати додаткові докази, з урахуванням обставин, за яких на території України має місце військова агресія рф з 24.02.2022.

В умовах воєнного стану, перекладання відповідачем тягаря по збиранню доказів, для визначення його права на пенсію суперечить загальновизнаному принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави.

Відповідно до п.п. 13, п.4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014 саме на Пенсійний фонд України (а не визначеного громадянина, який претендує на призначення йому пенсії) покладено виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції в тому числі і щодо виконання Угоди між Урядом України і Урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 по справі №812/292/18 вказала, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019, прийнятій за результатами перегляду рішення у зразковій справі №822/524/18 з посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, дійшла висновку, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на вище викладене, та з урахуванням положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, вийшовши за межі позовних вимог зазначає, що позовні вимог підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації у «ГУП «Мосгортранс» з 01.01.2004 по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022 та щодо неврахування при обчисленні та нарахуванні пенсії заробітної плати ОСОБА_1 за цей період; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 січня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації у «ГУП «Мосгортранс» 01.01.2004 по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022, а також врахувавши при обчисленні пенсії заробітну плату за цей період відповідно до наданих довідок «ГУП «Мосгортранс» про заробітну плату відповідно №38-07/10-686 від 25.10.2021 року, №102 від 14.03.2014 року, №103 від 24.03.2014 року, №03/10-447 від 28.10.2020 року, №б/н від 02.12.2020 року.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 536,80грн, сплачена відповідно до квитанції від 23 лютого 2023 року №64856926, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації у «ГУП «Мосгортранс» з 01.01.2004 по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022 та щодо неврахування при обчисленні та нарахуванні пенсії заробітної плати ОСОБА_1 за цей період.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 січня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації у «ГУП «Мосгортранс» 01.01.2004 по 18.04.2005, з 22.04.2005 по 25.12.2005, з 27.12.2005 по 07.07.2006, з 01.08.2006 по 05.07.2007, з 27.07.2007 по 09.06.2008, з 10.06.2008 по 27.06.2009, з 28.06.2009 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 10.06.2010, з 11.06.2010 по 29.04.2011, з 11.05.2011 по 25.03.2012, з 27.04.2012 по 11.02.2013, з 12.02.2013 по 14.09.2014, з 10.10.2014 по 24.08.2015, з 27.10.2015 по 08.05.2016, з 10.06.2018 по 05.03.2022, а також врахувавши при обчисленні пенсії заробітну плату за цей період відповідно до наданих довідок «ГУП «Мосгортранс» про заробітну плату відповідно №38-07/10-686 від 25.10.2021 року, №102 від 14.03.2014 року, №103 від 24.03.2014 року, №03/10-447 від 28.10.2020 року, №б/н від 02.12.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у сумі 536,80грн (п`ятсот тридцять шість гривень, 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 травня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк