Справа № 160/2679/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/2679/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Олійник В.М.) в адміністративній справі №160/2679/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича, третя особа Дніпровська міська рада про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2023р. позивачка через представника, звернулась до суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, оформленої листом № 01-29/655 від 31.01.2023р.; визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича щодо незакінчення виконавчого провадження № 66927391 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку із смертю боржника та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження; зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66927391.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 200/18631/17 позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 задоволено, визнано право комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпро на незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок, та призначено до стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 150 000, 00 грн. В той же час, 21 липня 2022 року боржник за виконавчим провадженням № 66927391 ОСОБА_2 помер, про що відповідач був повідомлений 14 грудня 2022 року. 1 січня 2023 року позивач в особі свого представника звернулась до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження, однак листом за № 01-29/655 від 31.01.2023 року відповідач відмовив у закінченні виконавчого провадження з посиланням на те, що позивач не є стороною виконавчого провадження та здійснюються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого. На переконання позивача, відповідач протиправно не вчинив дій, передбачених вимогами статті 39 Закону України Про виконавче провадження, а саме не закрив виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно надано оцінку обставинам справи та нормам законодавства.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

Третя особа не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року у справі № 200/18631/17 відмовлено в задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 200/18631/17 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено:

- рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 16 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

- позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Обслуговуючий кооператив ЖБК Володимирівський, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , орган опіки та піклування Шевченківської районної у м.Дніпрі ради про визнання права власності задоволено;

- визнано право комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради (Код ) на незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок літ. А-1, загальною площею 13 198, 3 кв. м. по АДРЕСА_1 ;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 150 000, 00 грн.

23 вересня 2021 року у справі № 200/18631/17 видано виконавчий лист.

На підставі даного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2021 року ВП № 66927391 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.07.2022 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпрі), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за виконавчим провадженням №66927391, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 , (свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ), через свого представника звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича із заявою про закінчення виконавчого провадження.

Листом № 01-29/655 від 31.01.2023 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича було відмовлено у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження.

У вказаному листі, зокрема, зазначено, що позивач не є а ні стороною виконавчого провадження № 66927391, ані представником сторони за цим виконавчим провадженням та з метою вирішення питання щодо заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 .

Позивачка не погодившись з такими діями та бездіяльністю відповідача щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, звернулася до суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про необґрунтованість таких вимог, оскільки відповідач, вчиняючи дії щодо отримання даних необхідних для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження її спадкоємцями та необхідністю подальшого звернення до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження, діяв правомірно та з урахуванням положень законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як свідчать встановлені обставини справи, 23 вересня 2021 року у уивільній справі № 200/18631/17 видано виконавчий лист.

На підставі даного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2021 року ВП № 66927391 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.07.2022 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпрі), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за виконавчим провадженням № 66927391, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач звернулась до відповідача із заявою про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, на яке отримала відповідь, що виконавцем вживаються заходи для вирішення питання щодо заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VII).

Згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 вказаного Закону, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що відповідач, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, вживав відповідні дії для отримання даних, необхідних для вирішення питання про можливу заміну такої сторони.

Слід також зазначити, позивач звернувшись до суду із зазначеним позовом, враховуючи приписи ч. 1 ст. 5 КАС України, не вказує на захист яких прав та інтересів подано позов, також не вказує та не надає доказів, які права та інтереси позивача порушені діями, бездіяльністю відповідача, що є предметом позову.

Посилання позивача на положення пункту 5 частини 1 статті 1219 ЦК України стосовно того, що відповідний обов`язок боржника не входить до складу спадщини, оцінку яким надавав суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки на виконанні відповідача знаходить виконавчий документ виданий у цивільній справі, а отже саме суд, який видав такий виконавчий документ вирішує процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, відповідно до ст. 442 ЦПК України, а отже висновки суду першої інстанції з цього питання підлягають включенню з мотивувальної частини судового рішення, а саме:

«Щодо посилання представника позивача на положення пункту 5 частини 1 статті 1219 ЦК України стосовно того, що відповідний обов`язок боржника не входить до складу спадщини, суд вказує на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 Цивільного кодексу України визначений перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. Так, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням

здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Разом з тим, у частині 1 статті 608 містяться аналогічні положення, які передбачають, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У зв`язку із цим утворюється ситуація, за якої бланкетність статті 1219 ЦК України не призводить до іншого змісту.

Так, у контексті статті 1219 Цивільного кодексу України в цілому йдеться переважно про суб`єктивні цивільні права. У свою чергу, обов`язки, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця не мають чіткої регламентації.

Натомість, як свідчить зі змісту наведених норм, до таких обов`язків відносяться міри необхідної поведінки особи, що кореспондують зазначеним суб`єктивним цивільним правам або перебувають із ними у сутнісному зв`язку. Це, зокрема, обов`язки, пов`язані з участю у товариствах та об`єднаннях громадян, обов`язок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, обов`язок сплати аліментів.

Отже відповідний характер зв`язку визначається особистим характером суб`єктивних цивільних прав та/або суб`єктивних цивільних обов`язків, що входять до змісту відповідного правовідношення. Тобто, нерозривний зв`язок обов`язку з особою боржника або кредитора переважно визначається особистими якостями відповідної особи або існуванням на її стороні особливих обставин, що, у свою чергу, виступають одним із необхідних елементів умови виникнення відповідних суб`єктивних цивільних прав та/або обов`язків. Саме тому в юридичній літературі для позначення відповідного виду зобов`язань часто використовується термін зобов`язання особистого характеру, або особисті зобов`язання.

З огляду на це припинення відповідного обов`язку у зв`язку з припиненням існування особи саме й зумовлюється тим, що інша особа не може ввійти у таке правовідношення.

Отже, неможливість переходу прав та/або обов`язків у правовідношенні визначає неможливість його подальшого існування саме через припинення виключно конкретного учасника правовідношення. Саме в цьому полягає припис статті 1219 Цивільного кодексу України, який визначає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини у зв`язку з їх нерозривним зв`язком з особою спадкодавця.

Положеннями статті 15 Закону № 14040-VIII встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Зміст обов`язку, встановлений рішенням Дніпровського апеляційного суду у справі №200/18631/17, полягає у необхідності сплати на користь Дніпровської міської ради визначеної суми грошових коштів, що ніяк не є нерозривно пов`язаним з особою боржника, а тому може бути виконане іншою особою.

Таким чином, відповідний обов`язок в контексті умов статті 1219 Цивільного кодексу України не є таким, що не входить до складу спадщини.»

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення вищезазначених висновків.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в адміністративній справі №160/2679/23 змінити шляхом виключення з мотивувальної частини рішення наступні висновки:

«Щодо посилання представника позивача на положення пункту 5 частини 1 статті 1219 ЦК України стосовно того, що відповідний обов`язок боржника не входить до складу спадщини, суд вказує на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 Цивільного кодексу України визначений перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. Так, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням

здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Разом з тим, у частині 1 статті 608 містяться аналогічні положення, які передбачають, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У зв`язку із цим утворюється ситуація, за якої бланкетність статті 1219 ЦК України не призводить до іншого змісту.

Так, у контексті статті 1219 Цивільного кодексу України в цілому йдеться переважно про суб`єктивні цивільні права. У свою чергу, обов`язки, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця не мають чіткої регламентації.

Натомість, як свідчить зі змісту наведених норм, до таких обов`язків відносяться міри необхідної поведінки особи, що кореспондують зазначеним суб`єктивним цивільним правам або перебувають із ними у сутнісному зв`язку. Це, зокрема, обов`язки, пов`язані з участю у товариствах та об`єднаннях громадян, обов`язок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, обов`язок сплати аліментів.

Отже відповідний характер зв`язку визначається особистим характером суб`єктивних цивільних прав та/або суб`єктивних цивільних обов`язків, що входять до змісту відповідного правовідношення. Тобто, нерозривний зв`язок обов`язку з особою боржника або кредитора переважно визначається особистими якостями відповідної особи або існуванням на її стороні особливих обставин, що, у свою чергу, виступають одним із необхідних елементів умови виникнення відповідних суб`єктивних цивільних прав та/або обов`язків. Саме тому в юридичній літературі для позначення відповідного виду зобов`язань часто використовується термін зобов`язання особистого характеру, або особисті зобов`язання.

З огляду на це припинення відповідного обов`язку у зв`язку з припиненням існування особи саме й зумовлюється тим, що інша особа не може ввійти у таке правовідношення.

Отже, неможливість переходу прав та/або обов`язків у правовідношенні визначає неможливість його подальшого існування саме через припинення виключно конкретного учасника правовідношення. Саме в цьому полягає припис статті 1219 Цивільного кодексу України, який визначає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини у зв`язку з їх нерозривним зв`язком з особою спадкодавця.

Положеннями статті 15 Закону № 14040-VIII встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Зміст обов`язку, встановлений рішенням Дніпровського апеляційного суду у справі №200/18631/17, полягає у необхідності сплати на користь Дніпровської міської ради визначеної суми грошових коштів, що ніяк не є нерозривно пов`язаним з особою боржника, а тому може бути виконане іншою особою.

Таким чином, відповідний обов`язок в контексті умов статті 1219 Цивільного кодексу України не є таким, що не входить до складу спадщини.»

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в адміністративній справі №160/2679/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник