Справа № 383/807/23
Суддя: Адаменко І. М.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 383/807/23
Номер провадження 2-а/383/7/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі

головуючої судді - Адаменко І.М.,

за участю секретаря судового засіданняЗербул С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу№383/807/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області,Головного управління Національної поліції в Миколаївської області та сержанта поліції в 2 р 2 б 1 УПП в Миколаївській області ДПП Сідільова Олександра Едуардовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з вказаним адміністративним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 26 квітня 2023 року о 15 год. 15 хв. за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, АДН-14, 235 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з причепом ADRIA 500 3PS масою 1т., при цьому не мав права керування таким транспортним засобом та причепу НОМЕР_1 , чим порушив п.2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

Зазначену постанову позивач вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам КУпАП, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, відсутність доказів вчинення правопорушення. Вказує, що він має право керування транспортними засобами категорії: А1, А. В1, В, С1, С, D1, D. Згідно п.5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановоюКМУ від 08 травня 1993 року №340, вбачається, що водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів. Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , позивачу належить MITSUBISHIOUTLANDER, масою 1450 кг. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_2 належить спеціальний причіп ПР-ФУРГОН житловий, марки ADRIA 5003 PS, масою 740 кг. Загальна маса транспортного засобу MITSUBISHIOUTLANDER та спеціальний причіп ПР-ФУРГОН житловий, марки ADRIA 5003 PS мають масу 2190 кг., а при повному навантажені 3205 кг. Тобто, для керування транспортним засобом MITSUBISHIOUTLANDER, з причепом, позивач мав відповідну категорію, адже відповідно до п.5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 року №340, вказує, що він наділений правом керування причіпом, який не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кг.

З наведених підстав позивач просить скасувати постановупро накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 26 квітня 2023 року серії БАД № 767160 та закрити провадження у справі.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2023 року залучено до участі у адміністративній справі в якостіспіввідповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області.

В судове засідання учасники не викликалися.

Від представника Головного управління національної поліції в Миколаївській області до суду надійшов відзив, який обґрунтовують тим, що вимоги позивача викладені у позовній заяві не визнаються, позов повністю заперечується, виходячи із того, що Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління та утворенні в установленому порядку територіальні (у тому числі) міжрегіональні органи в Автономній Республіці Крим, областях, м.Києва та Севастополі, районах, містах, районах у містах. Постановою КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було утворено як юридичну особу публічного права Департамент патрульної поліції, як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. Постанова серії БАД №767160 від 26.04.2023 року складено поліцейським 2 роти 1 батальйону УПП в Миколаївській області сержантом поліції Сідільовим О.Е., який відповідно довідки від 05.05.2023 року №193/14-2023 не є працівником Головного ГУНП в Миколаївській області. На цій підставі просять відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.68-71).

Від представника Управління патрульної поліції в Миколаївській областідо суду надійшов відзив, який обґрунтовують тим, що постанова серії БАД №767160 від 26.04.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. Факт скоєння позивачем правопорушення передбачено ч.2 ст.126 КУпАП є наявним та підтверджується наданими стороною відповідача доказами у вигляді записів з нагрудного відеореєстратора. Вказують, що позивач стверджує, що відповідно до п.5 положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 року №340 на вказане зазначають, що згідно правил дорожнього руху України, а саме п.2.13 состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 абоD та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів водій повинен мати категорії ВЕ, С1Е, СЕ, D1E,DE. Згідно п.2.1 ПДР України зазначено перелік документів, яківодій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. На цій підставі просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі та розглянути клопотання за відсутності представника. Та уточнюють, що оскаржувану постанову виніс ОСОБА_3 (а.с.117-122).

Враховуючи надані докази стороною відповідача суд уточнює прізвище відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

За таких обставин, суд вирішує справу без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку.

Справа розглядається у відповідності до ч.3 ст. 194 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.04.2023 року серія БАД №767160 відповідачем сержантом поліції в 2 р 2 б 1 УПП в Миколаївській області ДПП Сідільовим Олександром Едуардовичем притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн. (а.с.8).

Відповідно до змісту вказаної постанови 26 квітня 2023 року о 15годині 15 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом з причепом ADRIA 500 3PS масою 1т., при цьому не мав права керування таким транспортним засобом та причепу НОМЕР_1 , чим порушив п.2.1.а ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом даного спору є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126КУпАП.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимогст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушенняправил дорожнього руху, визначені ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимогст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Суд також виходить з норми ст. 252 КУпАП щодо оцінки доказів посадовою особою, яка оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 15 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно копії посвідчення водія НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 1242 від 16.03.2019 року, ОСОБА_1 з 16.03.2019 року має право керування транспортними засобами категорії: А1, А, В1, В, С1, С, D1, D (а.с.11).

Відповідно до п. 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій:«А» - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; «В» - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;«С» - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , дата реєстрації 01.12.2021 рік, ОСОБА_1 належить автоморбіль MITSUBISHI OUTLANDER, р.н. НОМЕР_5 з повною масою 2205 кг. та масою без навантаження 1450 кг (а.с.14,16).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата реєстрації 08.04.2023 року, ОСОБА_2 належить спеціальний причіп ПР-ФУРГОН житловий, марки ADRIA 5003 PS, з повною массою 1000 кг та масою без навантаження 740 кг., р.н. НОМЕР_1 , та який перебував у володінні позивача на час події (а.с.13, 15).

Тобто, загальна маса транспортного засобу MITSUBISHIOUTLANDER та спеціальний причіп ПР-ФУРГОН житловий, марки ADRIA 5003 PS 3205 кг.

В позовній заяві позивач вказує, що він мав право керувати транспортним засобом MITSUBISHIOUTLANDER в складі з спеціальним причепом ПР-ФУРГОН житловий, марки ADRIA 5003 PS NIEWIADOW BR2 та в своєму твердженні посилається на п. 5 Постанови КМУ № 340 від 08.05.1993 р. та постанову Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 р. № 348.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 р. №348 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», доповнивши її пунктом 1-1 такого змісту: «Установити, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії B».

Відповідно до п.5 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340 зі змінами, водіям транспортних засобів категорії В, С1, С, D1, D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кг.

З огляду на те, що позивач керував транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER в складі з спеціальним причепом ПР-ФУРГОН житловий, марки ADRIA 5003 PS NIEWIADOW BR2, і при цьому, загальна маса транспортного засобу і причепа не перевищувала 3500 кілограмів, його дії відповідали п.5 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340 та п.2.1.а ПДР, при цьому відповідачами не надано та в судовому засіданні не здобуто жодних доказів в спростування позиції позивача.

До суду надано запис з нагрудного відео реєстратора, з якого вбачається, що позивач заперечує повністю факт вчинення ним адміністративного правопорушення та пред`являє працівникам поліції на їхню вимогу посвідчення водія та вказує, що він має право керувати даним транспортним засобом з причепом при вказаній вазі (а.с.125).

Згідно до ч.2 ст.126 КУпАП, відповідальність за вказаною нормою настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в тому, що особа керує транспортним засобом, при цьому не має права керування таким транспортним засобом.

Відсутність обов`язкового елементу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, виключає відповідальність за вказаною нормою. Відповідач не вказав в оскаржуваній постанові / серії БАВ №066058 від 22.06.2022 року, на докази в підтвердження вини позивача, не надав таких доказів й до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 14.02.2019 року у справі №127/163/17-а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на встановлені у справі обставини, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 26 квітня 2023 року серії БАД №767160 є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департамент патрульноїполіції на користь позивача судові витрати в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 280, 283-284, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72-77, 194, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постановусержанта поліції в 2 р 2 б 1 УПП в Миколаївській області ДПП Сідільова Олександра Едуардовичасерії БАД №767160 від 26.04.2023 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП України скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.2ст.126КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській областіДепартамент патрульноїполіції на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати в розмірі 536,80грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по ІД паспорту № НОМЕР_6 , орган видачі 5122 від 11.10.2022 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_7 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач:сержанта поліції в 2 р 2 б 1 УПП в Миколаївській області ДПП Сідільов Олександр Едуардович, місцезнаходження: вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв Миколаївська область, п.і. 54000.

Відповідач: Головне управління національної поліції в Миколаївській області, , місцезнаходження: вул.. Декабристів, 5, м.Миколаїв, Миколаївська область, п.і.54001.

Співвідповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Новозаводська, 1-Б/1, м.Миколаїв, Миколаївська область, п.і. 54056.

Повний текст рішення складено 24.05.2023 року.

Суддя І.М. Адаменко