Справа № 400/5960/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/5960/22

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В. Додаткове рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв, 27 лютого 2023 року
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку в кількості 11 діб і щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 56 діб;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 11 діб;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2021, 2022 роки у кількості 56 діб.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

20.02.23 року позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12730,00 грн.

27 лютого 2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом у даній справі ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області подано на вказане додаткове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на приписи ст.ст. 132 , 134 КАС України, ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказує, що стягнуті з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу є необґрунтованими, сума витрат завищеною, перелік послуг, наданий адвокатом Миціку О.В. у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції включає послуги, які не мають відношення до розгляду даної справи, тощо.

30.03.2023р. позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів скаржника, позивач просить відмовити у задоволенні скарги т залишити додаткове рішення без змін, зокрема мотивуючи тим, що позивачем були надані до суду докази щодо надання правничої допомоги адвокатом із описом наданих послуг та їх вартістю, які повністю доводять надання та отримання таких послуг позивачем.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, суд першої інстанції, проаналізувавши приписи ст.ст.134, 139 КАС України, ЗУ «Про адвокатуру», прийнявши до уваги надані позивачем письмові докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (зокрема договір, акт виконаних робіт), та врахувавши критерії обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, тощо, вважав необхідним з урахуванням принципу справедливості та обставин справ стягнути з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості такого висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що 20.11.2022 року Адвокатом Волочнюк Михайло Олександрович укладено з ОСОБА_1 договір №20/11 про надання правничої (правової) допомоги, за умовами якого Адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, зокрема також консультації та юридичні послуги щодо захисту інтересів Клієнта та здійснення представництва в тому числі в адміністративних судах України усіх інстанцій, тощо, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені цим договором. За правову допомогу, передбачену у п.п. 1.1-1.2Договору, Клієнт сплачує Адвокату винагороду гонорар, який обумовлюється Сторонами та залежить від обсягу наданої правової допомоги (а.с. 20).

20.11.2022р. Адвокатом Волочнюк Михайло Олександрович укладено з ОСОБА_1 Додаткову угоду до Договору №20/11, згідно з п. 1.1, п. 1.4 якої сторони погодили, що Адвокат бере на себе зобов`язання представляти права та законні інтереси Клієнта з питань не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустки і ненарахування та невиплати компенсації за невикористані дня додаткової відпустки як учаснику бойових дій. За правову допомогу, передбачену п.1.1 цієї додаткової угоди, Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар), який залежить від фактичного обсягу виконаної роботи, вказаної у п. 1.1 цієї Додаткової угоди (а.с.21).

Відповідно до розрахунку вартості послуг, виконаних робіт від 20.11.2022 року та детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, вартість виконаних робіт становить 12730,00 грн. та включає у себе:

- усну консультацію клієнта з вивченням документів (5 мзп) 3350,00 грн.;

- складання заяви про виплату компенсації за невикористану відпустку (0,1 мзл / cтopiнкa, всього 2 сторінки) 1340,00 грн.;

- складання запиту щодо надання інформації про грошове забезпечення за останні 12 місяців (0,1 мзп / сторінка, всього 2 сторiнки) 1340,00 грн.;

- підготовка позовної заяви (1 мзп) 6700,00 грн.

Отже, надані позивачем письмові докази свідчать про те, що на стадії розгляду справи у суді першої інстанції позивачу було надано послуги правничої допомоги, які оцінені сторонами договору у 12730,00грн.

При цьому, судом першої інстанції було зменшено зазначену вище суму витрат до 5000,00 грн.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо не співмірності та необґрунтованості стягнутих судом першої інстанції витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує, що в силу вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, він має право на відшкодування понесених ним судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

В силу приписів ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції дослідив зміст наданих позивачем документів, які містять опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розмір визначеного гонорару, дослідив обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Вказуючи на не співмірність стягнутих витрат із складністю справи, відповідач не вказує про те, який гонорар адвоката є справедливим у контексті складності цієї справи, та який зазвичай застосовуються при визначенні винагороди адвоката.

Колегія суддів також зауважує, що розглядаючи заяву про розподіл судових витрат, та вирішуючи її по суті, суд має детально визначити чи підтверджуються вони документально (реально понесені) чи заявлених розмір відповідає визначеним приписами КАС України критеріям та чи є такі витрати співмірними зі складністю справи та здійсненими стороною діями під час розгляду спору, а не автоматично стягувати увесь заявлений стороною до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу.

На думку апеляційного суду, ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, суд першої інстанції дотримався вищенаведених вимог.

Надані представником позивача документи, поза розумним сумнівом, доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розглядуваній справі, розкривають зміст та обсяг наданих послуг, їх вартість.

Дослідивши наявні у справі документи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши складність справи, характер та кількість об`єднаних у позові вимог, задоволення позовних вимог, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, обґрунтовано зменшив розмір витрат позивача та присудив на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Ця сума, на переконання колегії суддів, є цілком ґрунтовною, не становить надмірний тягар для відповідача, та не є такою, яка могла б за даний спірних обставин справи вважатись неспівмірною, а іншого скаржником не доведено. Апеляційна скарга не містить жодного належного доводу на доведення неспімірності стягнутої судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу у цій справі.

Колегія суддів зазначає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 5000,00 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу й на те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019р. по справі №826/841/17.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що позивачем не доведено співмірність понесених витрат з критеріями, визначеними ч.5 ст.134 КАС України, однак вказане у розумінні приписів ч.6 ст.134 КАС України, за наявності обґрунтованих доводів, може слугувати підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, що має місце у спірних правовідносинах, а ніяк не підставою для відмови у їх стягненні.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спірно питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, відсутні підстави для скасування додаткового судового рішення у цій справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі № 400/5960/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.