Справа № 620/4855/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4855/22 Суддя (судді) першої інстанції: Виноградова Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Чернігівській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21 червня 2022 року №2505/24-07-08 в частині застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1366,70 грн за період з 21 липня 2015 року до 17 лютого 2017 року та пені у розмірі 541,71 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року в задоволенні даного позову відмовлено в повному обсязі.

При цьому, суд виходив з того, що єдиний внесок за період з 21 липня 2015 року до 17 лютого 2017 року років було сплачено позивачем з порушенням законодавчо встановленого строку, тому у відповідача були наявні всі правові підстави для нарахування штрафу на пені за порушення строку сплати суми єдиного внеску.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, суд неповно з`ясував обставини справи стосовно права відповідача на проведення перевірки позивача та неправильно застосував норми матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що вимога про сплату боргу (недоїмки) позивачу протягом 2017-2022 років не надходила, а спірне рішення про застосування штрафних санкцій та пені винесено в період, коли позивач не була платником єдиного внеску, відповідно до переліку платників ЄСВ, визначеного статтею 4 Закону №2464-VI, стосовно яких, відповідно до положень розділу VII Інструкції №449, можуть бути застосовані штрафні санкції та пеня. 03 січня 2017 року державну реєстрацію ФОП припинено. Отже, на час винесення оскаржуваного рішення від 21 червня 2022 року №2505/24-07-08 позивач не була фізичною особою-підприємцем, тобто суб`єктом, щодо якого можуть бути застосовані штрафні санкції та пеня.

Крім того, позивач з 01 січня 2017 року підприємницькою діяльністю не займалася, була офіційно працевлаштована і роботодавці сплачували за неї єдиний соціальний внесок із заробітної плати у встановленому законом порядку. За таких обставин позивач згідно Закону №2464-УІ не зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок з 01 січня 2017 року. Сума штрафних (фінансових) санкцій та пені за період з 01 січня 2017 року нарахована відповідачем виходячи із помилкової (завищеної) суми боргу, а прострочення виконання зобов`язання щодо сплати єдиного внеску виникло з вини податкового органу (його протиправних дій та тривалої протиправної бездіяльності).

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 26 жовтня 2005 року була зареєстрована фізичною особою-підприємцем та перебувала на спрощеній системі оподаткування.

03 січня 2017 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача і в цей же день знято з обліку платника податків, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

27 червня 2022 року на адресу позивача від ГУ ДПС в Чернігівській області надійшло рішення від 21 червня 2022 року № 2505/24-07-08 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штраф у розмірі 1366,70 грн за період з 21 липня 2015 року по 17 лютого 2017 року та пеню у розмірі 541,71 грн.

01 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС у Чернігівській області із заявою №1. в якій просила виправити допущену помилку в силу реформованої правової позиції з цього питання в той час, а також подала оновлений (уточнюючий) нульовий звіт. Просила виправити допущену помилку, скасувати (зменшити) помилково визначені податкові зобов`язання щодо сплати єдиного внеску згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Форма № Д5 (річна) або Додаток 5 (ліквідаційна) за 2017 рік від 06 січня 2017 року, що нараховані, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 3200,00 грн в сумі 704,00 грн за січень 2017 року; зменшити/скасувати (анулювати) податкові зобов`язання щодо сплати єдиного внеску, помилково визначені податковим органом 19 квітня 2017 року в сумі 704,00 грн; внести відповідні відомості/коригування в облікові дані інформаційної системи в кабінеті платника податків.

05 липня 2022 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Головного управління ДПС у Чернігівській області із заявою №3, в якій просила виправити допущену помилку в силу реформованої правової позиції з цього питання в той час, а також подала оновлений (уточнюючий) звіт за 2016 рік. Просила виправити допущену помилку, зменшити/скасувати помилково визначені податкові зобов`язання щодо сплати єдиного внеску згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Форма № Д5 (річна) або Додаток 5 за 2016 рік від 06 січня 2017 року, а саме в квітні 2016 року - 303,16 грн; травні 2016 року - 319,00 грн; червні 2016 року - 319,00 грн; жовтні 2016 року - 319,00 грн; листопаді 2016 року - 319,00 грн, грудні 2016 року - 352,00 грн; внести відомості/коригування в облікові дані інформаційної системи в кабінеті платника податків.

Від ГУ ДПС у Чернігівській області позивачем отримано відповідь від 12 липня 2022 року про те, що нарахування єдиного внеску по строку сплати 19 липня 2017 року у сумі 941,16 грн за другий квартал 2016 року, нарахування єдиного внеску по строку сплати 19 січня 2017 року у сумі 990,00 грн за четвертий квартал 2016 року та нарахування згідно ліквідаційного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № від 06 січня 2017 року в сумі 704,00 грн за січень 2017 року відповідають нормам чинного законодавства. Разом з тим, внаслідок некоректної роботи ІС «Податковий блок» по строку сплати 19 квітня 2017 року відбулось повторне нарахування єдиного внеску за січень 2017 року в сумі 704,00 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача, а також з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 2 ч.1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч.1 статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 статті 6 Закону № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно ч. 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За ч.12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно п.6 ч.1 статті 1 Закону 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом - є недоїмкою.

Згідно ч. 11 статті 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч. 3 статті 25 Закону №2464-VI).

Подання звітності з єдиного внеску визначено Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 (далі - Порядок № 435).

Згідно п. 2 розд. III Порядку № 435 фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у п. 2 розд. III Порядку № 435, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна», де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (п. 10 розд. III Порядку № 435).

Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна» формують та подають до органу доходів і зборів страхувальники, зазначені у п. 2 розд. III Порядку № 435, - протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (п. 11 розд. III Порядку № 435).

Відповідно до п.п. 1 п. 13 розд IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20 квітня 2015 року № 449 для платників, зазначених у п.п. 3 п. 1 розд. II Інструкції № 449, останнім періодом, за який необхідно обчислити та сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення.

Єдиний внесок сплачується протягом 10 календарних днів після граничного строку подання Звіту із зазначенням типу форми «ліквідаційна».

Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції № 449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

У п.п. 2 п. 2 розд. VII Інструкції № 449 передбачено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених пунктами 1, 4, 5, 15 та 16 частини першої статті 4 Закону, податкові органи застосовують штрафні санкції в таких розмірах, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).

Для платників, зазначених у пунктах 1 та 16 частини першої статті 4 Закону, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у пунктах 4-5-1 частини першої статті 4 Закону,- календарний квартал.

Згідно ч. 10 статті 25 Закону № 2464-VI та п. 5 розд. VII Інструкції № 449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк його сплати,- звіт платника, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що законодавцем визначено порушення, за вчинення яких до платника застосовуються штрафні санкції. Зокрема, таким порушенням є несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Для визначення правильності нарахування штрафу та пені слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню. Належними та допустимими доказами несвоєчасної сплати платником (позивачем) сум єдиного внеску є дані інтегрованої картки платника, які внесені до неї контролюючим органом в результаті подання платником звітних д та сплати єдиного внеску (для нарахування штрафу), а також звіти платника щодо нарахування єдиного внеску (для нарахування пені).

Суд зазначає, що прийняття податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до Інструкції №449 із розрахунком відповідної фінансової санкції на підставі даних ІТС, без складання будь-якого акту, передбачене приписами пп. 2 п. 2, п. 4, 5 розділу VIІ Інструкції № 449, та не суперечить положенням статті 25 Закону № 2464-VI.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, із розрахунку штрафної санкції до рішення № 2505/24-07-08 від 21 червня 2022 року слідує, що штрафні санкції та пеню нараховано за період з 21 липня 2015 року по 17 лютого 2017 року у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску.

Згідно алгоритму автоматичного розрахунку щоквартальних нарахувань сум єдиного внеску, яке передбачене для платників, що обрали спрощену систему оподаткування, в інтегрованій картці платника по коду бюджетної класифікації 71040000 проходили нарахування єдиного внеску та виникав борг, зокрема, 19 квітня 2015 року проведено нарахування єдиного внеску за четвертий квартал 2015 року, у зв`язку з чим виник борг у сумі 1267,95 грн. Відповідно, надалі поквартально у позивача виникав борг.

Слід зазначити, що жодних пояснень чи заперечень стосовно існування вказаного боргу позивачем не наведено. Натомість, до апеляційної скарги ним долучено квитанції №0.0..1 від 28 листопада 2022 року про сплату ЄСВ за 2016 рік на суму 563,95 грн. Тобто, позивач визнає за собою певний борг зі сплати єдиного соціального внеску, хоч і ніяк не обґрунтовує його розмір.

Таким чином, єдиний внесок за період з 21 липня 2015 року по 17 лютого 2017 року було сплачено позивачем з порушенням законодавчо встановленого строку, тому у відповідача були наявні всі правові підстави для нарахування штрафу на пені за порушення строку сплати суми єдиного внеску.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на протиправність дій відповідача щодо нарахування 19 квітня 2017 року в інтегрованій картці платника податку, на якій обліковуються розрахунки позивача з бюджетом по єдиному соціальному внеску по коду платежу 71040000, боргу в сумі 704,00 грн., то колегія суддів критично його оцінює та наголошує, що, по-перше, відповідач визнав, що внаслідок некоректної роботи ІС «Податковий блок» відбулось повторне нарахування єдиного внеску за січень 2017 року в сумі 704,00 грн., однак, ведуться заходи щодо списання помилкової заборгованості, а по-друге, згідно розрахунку штрафної санкції до рішення № 2505/24-07-08 від 21 червня 2022 року на вказану суму боргу не нараховувалися штраф та пеня.

Посилання позивача на те, що відсутність відповідних коригувань в інтегрованій картці платника з 19 квітня 2017 року є тривалим порушенням її прав як платника податків та призводить до негативних наслідків для неї, що потребує вжиття ефективних заходів захисту, також критично оцінюється судом, оскільки відповідні дії відповідача не є предметом даного спору.

За обґрунтуванням апеляційної скарги позивач також не погоджується з доводами відповідача щодо наявності у позивача обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, оскільки у цей період позивач була найманим працівником та роботодавець сплачував за неї ЄСВ у сумі, що не була меншою мінімального розміру. Такі доводи апелянта також видаються сумнівними, оскільки за період, коли позивач була найманим працівником, згідно розрахунку штрафної санкції до рішення № 2505/24-07-08 від 21 червня 2022 року штраф та пеня не нараховувалися.

Щодо порушення строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, то слід зазначити, що згідно п.13 розд. VII Інструкції №449 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сумм недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відтак, прийняття податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасну) сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску здійснено з урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Натомість, в ході судового розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що у неї відсутній борг зі сплати єдиного соціального внеску.

З наведеного вбачається, що відповідачем правомірно винесено рішення № 2505/24-07-08 від 21 червня 2021 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасну) сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 23 травня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків