Справа № 460/4474/19
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 460/4474/19

адміністративне провадження № К/9901/12037/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Кашпур О.В., Шевцової Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року (головуючий суддя Дудар О.М.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2021 року (головуючий суддя Ніколін В.В., судді Большакова О.О., Гінда О.М.),

І. Суть спору

У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 04 серпня 2017 року №397 "Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування Захід", в частині встановлення 30 липня 2017 року, як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що спірним наказом відповідач у непередбачений законодавством спосіб обмежив кількість днів виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за липень 2017 року, оскільки визначив кінцевим днем 30 липня 2017 року. Враховуючи, що позивача було звільнено відповідно до наказу від 13 вересня 2017 року та виключено зі списків особового складу частини з 28 вересня 2017 року, за відсутності підстав для зменшення розміру винагороди, передбачених пунктом 10 наказу Міністра оборони України від 24 жовтня 2016 року №550, відповідач, за твердженням ОСОБА_1 , протиправно не здійснив виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за липень 2017 року у повному обсязі.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи.

Позивач проходив військову службу за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

З 31 березня 2015 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ).

У період з червня по липень 2017 року на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року №Д-322/1/5дск, від 25 травня 2017 року №Д-322/1/6дск, від 30 червня 2017 року №Д-322/1/8дск, переліків змін до штату №01/132 - Управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " - у військовій частині НОМЕР_1 були проведені організаційно-штатні заходи.

Зміни до штату №01/132 управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " введені в дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 31 липня 2017 року №172. При цьому, відповідно до введених змін до штату, було змінено номенклатуру посад, і посада позивача була відсутня в новому штаті управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", тобто з 31 липня 2017 року посада, яку обіймав позивач була скорочена.

Відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 13 вересня 2017 року №318 (по особовому складу), ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пп. "б" пункту 1 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за станом здоров`я. Відповідно до наказу Тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №215 від 21 вересня 2017 року підполковника ОСОБА_1 , який знаходиться поза штатом управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з 28 вересня 2017 року виключено зі списків особового складу Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного військового комісаріату Рівненської області.

Наказом командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04 серпня 2017 року №397 "Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " наказано виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року за період з 01 по 30 липня 2017 року.

Уважаючи зазначений наказ протиправним в частині встановлення 30 липня 2017 року, як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 , позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2021 року, відмовлено позивачу у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у зв`язку зі скороченням з 31 липня 2017 року посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яку обіймав позивач та неможливістю ним виконання обов`язків за такою посадою, у подальшому у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією №550.

Також суди першої та апеляційної інстанцій відповідно до частини 4 статті 78 КАС України врахували обставини, встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі №460/3502/19, яке набрало законної сили, в якому суд дійшов висновку щодо правомірності припинення відповідачем виплати ОСОБА_1 з 31 липня 2017 року, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією №550.

Таким чином, наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04 серпня 2017 року №397 «Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в частині встановлення 30 липня 2017 року як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 є правомірним.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

03 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України.

V. Касаційне оскарження

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

На обґрунтування своєї позиції, позивач посилається на незастосування судами попередніх інстанцій вимог статті 49-2 КЗпП України, всупереч правовим висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №487/2191/17, від 24 липня 2020 року у справі №816/654/17, та неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №569/19058/17 щодо визначення щомісячної додаткової грошової винагороди як щомісячного додаткового виду грошового забезпечення.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідач зазначає, що оскаржуваний наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України від 04 серпня 2017 року №397 «Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині встановлення 30 липня 2017 року, як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 , є законним.

VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

У відповідності до частини 1 статті 9 Закону №2011-XII, Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова №889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду (пункт 1 Постанови №889).

Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Міністерством оборони України 24 жовтня 2016 року на виконання вищезазначеної Постанови №889 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція №550).

Згідно з пунктом 2 Інструкції №550 виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) здійснюється у розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць.

Відповідно до пункту 3 Інструкції №550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Згідно з пунктом 4 Інструкції №550 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

Відповідно до пункту 1.1 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260 (далі - Інструкція №260) Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Підпунктом 1.3.4 пункту 1.3 Інструкції №260 передбачено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

Відповідно до пункту 9.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Згідно з підпунктами 9.5.1, 9.5.2 пункту 9.5 Інструкції №260 під час визначення права на грошове забезпечення в передбачені абзацом першим пункту 9.1 цієї Інструкції строки не зараховуються періоди перебування військовослужбовців:

- на лікуванні в лікарняних закладах;

- у санаторно-курортних закладах, куди військовослужбовці після перебування на лікуванні в лікарняних закладах направлені згідно з висновком військово-лікарської комісії.

VІІ. Висновки Верховного Суду

У силу положень частини першої статті 341 КАС України перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.

При цьому, згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування норм права.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 20 травня 2021 року касаційне провадження відкрито на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України у зв`язку з неправильним застосуванням судами норм матеріального права без урахування висновку щодо застосування вимог статті 49-2 КЗпП України, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №487/2191/17, від 24 липня 2020 року у справі №816/654/17, та неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №569/19058/17 щодо визначення щомісячної додаткової грошової винагороди як щомісячного додаткового виду грошового забезпечення.

Водночас, Верховний Суд у вищезазначеній ухвалі дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у частині посилання на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №826/2068/16, від 23 січня 2019 року у справі №817/1171/16, від 28 листопада 2018 року у справі №822/94/16, у постанові Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2012 року №К/9991/47662/11 у зв`язку із недоведеністю підстави касаційного оскарження.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, надаючи оцінку правильному застосуванню судами попередніх інстанцій норм матеріального права, виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Так суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у зв`язку зі скороченням з 31 липня 2017 року посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яку обіймав позивач, у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією №550, тому наказ відповідача від 04 серпня 2017 року №397 в частині встановлення 30 липня 2017 року, як кінцевої дати періоду виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року є правомірним та скасуванню не підлягає.

У вказаній справі предметом позову є визнання протиправним та скасування наказу в частині встановлення кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу.

Водночас, питання щодо звільнення позивача у даній справі не вирішувалось. При цьому звільнення позивача відбулось на підставі рапорту про звільнення за станом здоров`я, а не внаслідок скорочення штату.

Оскільки у наведених позивачем справах (№487/2191/17, №816/654/17) спірні правовідносини не урегульовані приписами Закону №2011-XII, Інструкцій №550 та №260, мають різне нормативно-правове регулювання, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави позовів, відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №569/19058/17 перед судом ставилось питання щодо отримання ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, та включення її до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії. Однак, у даному випадку спірним є питання щодо кінцевої дати періоду виплати такої щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, а тому, Верховний Суд уважає необгрунтованим посилання скаржника на вказану постанову.

У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 01 серпня 1993 року проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України, з 05 березня 2015 року - на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ).

У період з червня по липень 2017 року на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року №Д-322/1/5дск, від 25 травня 2017 року №Д-322/1/6дск, від 30 червня 2017 року №Д-322/1/8дск, переліку змін до штату №01/132 - Управлінням Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у військовій частині НОМЕР_1 були проведені організаційно-штатні заходи.

У результаті проведених управлінням Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " змін до штату №01/132, що введені у дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 31 липня 2017 року №172, було змінено номенклатуру посад і посада позивача була відсутня в новому штаті управління Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

При цьому, з урахуванням поданого ОСОБА_1 24 липня 2017 року рапорту про звільнення із Збройних Сил України за станом здоров`я, відповідач не розглядав питання доцільності призначення позивача на вакантні посади.

Пунктом 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників). Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду). Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, у період з 07 липня 2017 року по 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні, а тому цей час не був включений до загального періоду перебування у розпорядженні відповідного командира.

Разом з тим пункт 9.1 розділу ІХ Інструкції №260 встановлював, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Пунктами 3, 4 Інструкції №550 було передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Вказане кореспондується з положеннями пункту 4 Інструкції № 550, за змістом яких виплата військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди здійснюється виключно у період виконання ними обов`язків за посадами.

Матеріалами справи встановлено, що з 31 липня 2017 року посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яку позивач обіймав, було скорочено, що, в свою чергу, унеможливило виконанням позивачем обов`язків за такою посадою.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі №460/3502/19 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, яке набрало законної сили 12 серпня 2020 року, відмовлено в задоволенні позову. У вказаній справі суд дійшов висновку, що відповідач правомірно припинив нарахування та виплату позивачу з 31 липня 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією №550.

З системного аналізу наведених вище приписів Інструкції №550 можна дійти висновку, що можливість виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям законодавством безпосередньо пов`язується із виконанням ними обов`язків за посадами, а отже із перебуванням на штатній посаді (посаді, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Зважаючи на вищезазначене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наказ командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04 серпня 2017 року №397 «Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в частині встановлення 30 липня 2017 року як кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за липень 2017 року старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони підполковнику ОСОБА_1 є правомірним.

У своїй заяві від 31 березня 2023 року позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17, однак таке посилання є безпідставним, оскільки предметом спору у вказаній справі є питання щодо кінцевої дати періоду виплати щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, натомість, з оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди дійшли висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2021 року - залишити без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді О. В. Кашпур

Н. В. Шевцова