Справа № 260/1304/23
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2023 року м. Ужгород№ 260/1304/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі: Романець Е.М.,

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - Ільчук І.М.,

представник відповідача: Глебов А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи "Закарпатська установа відбуття покарання №9" про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Закарпатська установа відбуття покарання №9", в якому просить суд:

1. прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження за вказаним адміністративним позовом;

2. постановити ухвалу про проведення судового засідання із позивачем ОСОБА_1 , який відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в ДУ "Закарпатська установа відбуття покарання №9" в режимі відеоконференції через засоби зв`язку цієї установи;

3. відповідно до ст. ст. 257-260, 262-263 КАС України клопочу про розгляд адміністративного позову за правилами спрощеного провадження, як справу незначної складності;

4. постановити рішення, яким визнати протиправним протокольне рішення №1 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни не відбутої частини покарання України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", переведення засуджених на підставах, встановлених ст. 10, 50, 57. 93, 101, 147, 151-1 КВК України від 10.01.2023 року ДУ "Закарпатська установа відбуття покарання №9" визнано засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , в порядку ст. 151-1 КВК України в переведенні з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру, як такому, що не стає на шлях виправлення;

5. зобов`язати ДУ "Закарпатська установа відбуття покарання №9" здійснити переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , в порядку ст. 151-1 КВК України в переведенні з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру, як такого, що не дисциплінарних стягнень.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтуває тим, що засуджений ОСОБА_1 у період з 20.10.2020 року по сьогоднішній день не має жодного стягнення, тим більше відсутні такі стягнення, які були накладені на нього керівництвом ДУ "Закарпатська установа відбуття покарання №9", куди він прибув 24.01.2022 року, для подальшого відбуття покарання, що свідчить про становлення засудженого на шлях виправлення, однак протокольним рішенням №1 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі переведення засуджених на підставах, встановлених ст .10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КК України від 10.01.2023 року відмовлено позивачу у переведенні з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру. Вважає таке рішення комісії протиправним та таким, що порушує його права і умови утримання.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та зобов`язано відповідача забезпечити позивачу брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням наявних засобів відеозв`язку.

01.05.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, зокрема вказує на те, що поведінка позивача за весь період відбування покарання не є позитивною, допустив понад 90 порушень вимог тримання, не стає на шлях виправлення, а відтак рішення комісії від 10.01.2023 року № 1 про відмову у переведенні засудженого ОСОБА_1 в порядку ст. 151-1 КВК є законним.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд позов задоволити, з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову, з мотивів викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши думку учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з 24.01.2022 року утримується в Державній установі "Закарпатська установа виконання покарань №9".

Позивач звернувся до комісії установи із вимогою про його переведення у багатомісну камеру.

Відповідно до протокольного рішення №1 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України від 10 січня 2023 року ДУ «Закарпатська установа відбуття покарання №9» відмовлено засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , в порядку ст.151-1 КВК України у переведенні з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Вирішуючи правомірність вказаного рішення, суд виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно частини 3 статті 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Звертаючись до суду аргументи позивача фактичного зводились до того, що відповідачем протиправно та всупереч вимогам законодавства не переведено його з приміщення камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також КВК України , виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України (ст. 3 КВК України).

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Статтею 150 КВК України передбачено, що засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки відбувають покарання у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки. Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Крім того, статтею 151-1 КВК України, встановлено, що зміна умов тримання засуджених до довічного позбавлення волі здійснюється в порядку, визначеному статтею 100 цього Кодексу.

Засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки можуть бути переведені: з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання; з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання.

Таким чином, діючим законодавством України, що регламентує порядок та умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі, передбачено утримання таких засуджених в приміщеннях камерного типу. Після відбуття відповідно терміну в приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи, такі засуджені можуть бути переведені до багатомісних приміщень камерного типу, а згодом - до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки.

Так, у відповідності до вимог ч. 14 ст. 134 КВК України якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з 20.10.2020 року по сьогоднішній день засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 не має стягнень, що підтверджується довідкою від 09.01.2022, та разом з тим погашені стягнення, які були накладені на нього керівництвом ДУ "Закарпатська установа відбуття покарання №9".

Разом з тим, саме на дотриманні достатнього особистого простору у камерах засуджених йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Закшевський проти України» від 17 березня 2016 року (заява № 7193/04), згідно з яким тримання особи під вартою має провадитись в умовах, що відповідають принципу поваги до її людської гідності, щоб спосіб і метод виконання покарання не завдавали засудженій особі душевних страждань чи труднощів, які б перевищували невідворотній рівень страждань, притаманний триманню під вартою.

Вимоги щодо умов утримання ув`язнених установлені міжнародними правовими актами, приписи яких є обов`язковими підлягають для виконання усіма національними органами державної влади. Наведена вимога знайшла своє у правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №460/520/19, від 30.09.2020 у справі №460/2851/18, від 27.03.2020 у справі №460/2834/18.

Аналізуючи наведені норми законодавства та матеріали справи, суд приходить до переконання, що рішення №1 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України від 10 січня 2023 року ДУ «Закарпатська установа відбуття покарання №9», яким відмовлено засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , в порядку ст.151-1 КВК України у переведенні з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру, як такому, що не стає на шлях виправлення є протиправним, так як усі стягнення засудженого є погашеними.

Що ж стосується позовної вимоги про зобов`язання ДУ "Закарпатська установа відбуття покарання №9" здійснити переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , в порядку ст. 151-1 КВК України в переведенні з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру, як такого, що не дисциплінарних стягнень, то суд зазначає про наступне.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішення питань щодо переведення засудженого з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення згідно КВК України належить до компетенції державних установ відбуття покарань.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобов`язання ДУ "Закарпатська установа відбуття покарання №9" здійснити переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , в порядку ст. 151-1 КВК України в переведенні з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-освітнього та фізкультурно-оздоровчого характеру, як такого, що не дисциплінарних стягнень, не підлягають до задоволення оскільки в разі задоволення таких суд фактично перебере на себе повноваження відповідача, що відноситься виключно до його компетенції та не відповідатиме завданню адміністративного судочинства.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Слід також зазначити, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства, виходячи з предмету даного позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 826/20369/14 (постанова від 13.11.2018 р.).

Крім того, судом при розгляді даної адміністративної справи також враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В той же час в межах наданих суду повноважень, з метою недопущення підміни органу, якому надано повноваження щодо переведення засудженого з приміщень камерного типу до багатомісного приміщення та з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати Державну установу "Закарпатська установа виконання покарань № 9" повторно розглянути питання щодо переведення засудженого ОСОБА_1 в порядку ст. 151-1 КВК України з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру, із врахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладених на нього обов`язку щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення, так як доказів про те, що позивач не стає на шлях до виправлення суду не надано. Натомість, позивачем надано докази в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову частково, із зазначених у рішенні підстав.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 256, 371, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Закарпатська установа виконання покарань №9" про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати протокольне рішення №1 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст. 81, 107 КК України), заміни не відбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", переведення засуджених на підставах, встановлених ст. 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України від 10 січня 2023 року Державної установи "Закарпатська установа виконання покарань № 9" в частині відмови в переведенні засудженого ОСОБА_1 в порядку ст. 151-1 КВК України з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру як такому, що не стає на шлях виправлення.

Зобов`язати Державну установу "Закарпатська установа виконання покарань № 9" (вул. Довженка, буд. 8а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 08563441) повторно розглянути питання щодо переведення засудженого ОСОБА_1 в порядку ст. 151-1 КВК України з приміщень камерного типу, маломісної камери до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру із врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.05.2023 року, після закінчення навчання у Національній школі суддів.

СуддяС.А. Гебеш