Справа № 360/99/23
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/99/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом представника позивача адвоката Мороз Світлани Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 07 лютого 2023 надійшов адміністративний позов представника позивача адвоката Мороз С.С. в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі Тячiвський РТЦК та СП), в якому представник позивача просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Тячiвського районного центру комплектування та соціальної підтримки в частині не направлення ОСОБА_2 на проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби;

зобов`язати Тячiвський районний центр комплектування та соціальної підтримки направити ОСОБА_2 на проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби;

стягнути з Тячiвського районного центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3 320 000,00 копійок.

стягнути з Тячiвського районного центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_2 усі підтверджені належним чином судові витрати та витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги за рахунок бюджетних асигнувань Тячівського районного центру комплектування та соціальної підтримки.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 03 березня 2022 року за місцем тимчасового перебування позивача на території м. Тячiв, а саме - у готелі, де тимчасово перебував останній, прибули працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі працівників поліції з метою вручення проживаючим у готелі чоловікам повісток з вимогою прибути до Тячiвського районного центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік.

03 березня 2022 року позивачем отримано повістку та того ж дня, у супроводі представників відповідача останній прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для, як було повідомлено позивачу, постановки на військовий облік. Позивачем, на виконання вимог співробітників відповідача було надано наявний у нього військово-обліковий документ, а саме «учетно-послужну карточку №2638 (взамен в/билета)», зі змісту якого убачалось, що позивача визнано непридатним до проходження військової служби у мирний час та обмежено придатним до проходження військової служби у воєнний час. Однак, у результаті так званої постановки на облік, посадові особи відповідача, без направлення позивача на проходження медичного огляду, тобто без вчинення будь-яких дій щодо визначення стану здоров`я та ступеня придатності до проходження військової служби, володіючи інформацією про наявність у позивача обмежень щодо проходження військової служби у воєнний час за станом здоров`я, повідомили позивача, що він є мобілізованим та, як наслідок, позбавлений можливості полишити розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 та має очікувати подальше відправлення для проходження військової служби.

Наслідком зазначених подій було зарахування позивача до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та його призначення на посаду старшого стрільця 3 відділення l взводу 2 стрілецької роти та подальше направлення останнього для проходження військової служби в зону ведення бойових дій.

Позивач вважає незаконною бездіяльність відповідача щодо не направлення його для проходження військово-лікарської експертизи з метою визначення придатності за станом здоров`я до проходження військової служби.

Попри це, відповідачем не було направлено позивача на проходження медичного огляду для визначення ступеня його придатності до військової служби, що свідчить про невиконання відповідачем обов`язку, покладеного на нього законом, а саме обов`язку зі здійснення заходів для організації медичного огляду позивача, що є фактом порушення прав позивача на визначення ступеня придатності до військової служби.

Представник позивача зазначив, (відповідно до відповіді відповідача на адвокатський запит) що позивач ОСОБА_3 проходив військово лікарську комісію (далі ВЛК) у спрощеному порядку безпідставно, оскільки у розпорядженні ВЛК при ТЦК та СП не було ні направлення начальника ТЦК та СП, ні висновків ВЛК, які були проведені не пізніше останніх п`яти років, ні інших медичних документів позивача, а безпосередній медичний огляд позивача для визначення ступеня придатності до військової служби не було проведено.

Вважає, що висновок ВЛК сформований на основі проведеного огляду в іншому порядку, не може свідчити про достовірність визначеного ступеня придатності до військової служби.

Зауважив, що огляд позивача фактично не проводився в будь-якому, навіть спрощеному порядку, внаслідок чого позивач не знав та не міг знати про існування довідки ВЛК та не був з нею ознайомлений. Позивачу стало відомо про існування довідки лише з відповіді на адвокатський запит, атому і можливість оскаржити вказане рішення у позивача не було.

Також, позивач заперечує відображену у журналі протоколів військово-лікарської комісії інформацію щодо його медичного огляду відповідними лікарями. А медичний огляд щодо позивача взагалі не проводився ні зазначеними у журналі лікарями, ні будь-якими іншими особами, а саме терапевтом, хірургом, невропатологом, психіатром, окулістом, отоларингологом, стоматологом, дерматологом, психіатром тощо.

Зі змісту довідки ВЛК №899/1 від 03.03.2022 вбачається, що проведення медичного огляду відбулось по заяві. Так, у тексті вказаної довідки не зазначено заповнення обов`язкових реквізитів заяви, а саме кому вона належить, її дата, номер та короткий зміст, військове звання, частина. Тобто є підтвердження висновку про те, що військово-лікарська комісія не проводила медичний огляд позивача, а також підтверджує відсутність при цьому позивача, який міг би вказати на очевидні недоліки довідки ВЛК. Зазначив, що у відповідача була наявна інформація щодо наявності у позивача обмежень щодо проходження військової служби у воєнний час за станом здоров`я, оскільки про це зазначено в учетно-послужной карточке №2638 (взамен в/билета), що не було належним чином враховано відповідачем під час здійснення заходів з мобілізації позивача.

Наслідком протиправної бездіяльності відповідача є завдання моральних страждань позивачу, які виражаються у приниженні честі та гідності позивача, порушенні звичного способу життя, перебування у постійних стресових ситуаціях внаслідок знаходження у зоні ведення бойових дій, постійному моральному тиску на позивача, необхідності звернення за правовою допомогою та необхідності захисту своїх прав. Порушення звичного способу життя виявилось у неможливості вільного пересування та спілкування з близькими особами, перебування у зоні бойових дій. Вважає, що розмір моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок протиправної бездіяльності становить 3 320 00, 00 гривень.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 13.02.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження здійснити в письмовому провадженні без виклику сторін. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою. Зобов`язано відповідача надати суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» або в електронній формі на офіційну електронну адресу суду зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) належним чином заварені копії документів: особової справи ОСОБА_2 ; мобілізаційного розпорядження щодо організації та проведення у березні 2022 року мобілізації ОСОБА_2 ; завірені належним чином копії документів, на підставі яких було мобілізовано ОСОБА_2 ; документальні докази вручення позивачу повістки для призову з числа резервістів та взяття позивача на військовий облік; документальні докази проходження позивачем обстеження військово-лікарською комісією та рішення прийняте за результатами проведення ВЛК; наказ начальника Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за № 52 від 03 березня 2022 року про призов на військову службу ОСОБА_2 з доказами ознайомлення останнього; зарахування позивача до вiйськової частини НОМЕР_1 та подальше направлення ОСОБА_2 для проходження вйськової служби в зону ведення бойових дiй.

Ухвалою суду від 28.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, подальший розгляд справи вирішено розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою суду від 09.05.2023 у задоволені клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 24.05.2023 в задоволенні клопотання відповідача про витребування адміністративної справи №360/1796/22 для огляду у справі № 360/99/23 відмовлено.

Представник відповідача позов не визнав, про що на адресу суду 26.04.2023 надав відзив на позовну заяву. У відзиві заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що у провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 360/1796/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Тячівського РТЦК та СП, Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та скасування наказу. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

У вищевказаній справі одним із основних доводів і мотивів є оскарження дій відповідача за станом здоров`я позивача і документів та процедури щодо проходження ним ВЛК. Разом з відзивом та окремими заявами надавалась довідка ВЛК та журнал її реєстрації, а отже стороні позивача було достовірно та достеменно відомо про наявність такої довідки, з якою вправі був також додатково ознайомитись позивач, в т.ч. через свого представника (до моменту подання адвокатського запиту адвокатом Мороз С.С.).

Зазначив, що позивач пройшов ВЛК належним чином та отримав відповідну довідку з ВЛК, у спосіб та у межах, та в порядку що визначені законодавством. Згідно з довідкою військово - лікарської комісії від 03.03.2022 р. № 899/1 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби, що свідчить про те, що за станом здоров`я, він підлягає призову на військову службу під час мобілізації. В день проходження медичного огляду 03.03.2022 на здоров`я позивач не скаржився, жодних доказів (документів) при проходженні ним медичного огляду не надав, хоча з`явився у вищезгаданий РТЦК та СП добровільно (тобто, знаючи про обов`язок проходження медичного огляду).

Позивача не обмежував ані закон, ані які-небудь обставини надати ті чи інші скарги, пропозиції чи документи про свій стан здоров`я та клопотати письмово (заявою з документами) про необхідність надання йому відстрочки від призову під час мобілізації за станом здоров`я. Тобто, вказане право позивача не було обмежене, а він у свою чергу таким правом (правами), в т.ч. на отримання відстрочки - не скористався.

Доказів чи доводів, які б свідчили про обмеження таких прав позивач не надав. Крім того, у разі незгоди з рішенням/висновком ВЛК територіального центру комплектування, рішення ВЛК можуть бути оскаржені. Позивач одразу був ознайомлений з рішенням ВЛК Тячівського РТЦК та СП, при цьому незгоди щодо визнання його придатним до військової служби не висловлював, висновок ВЛК не оскаржував і доказів такого оскарження у досудовому (позасудовому) порядку не надано.

Звернув увагу суду, що до моменту переведення в зону військових дій (протягом декількох місяців) позивач про незадовільний стан здоров`я, (так само як про підстави для відстрочки) не заявляв та інформації про таке з`явлення не надавав.

За таких обставин, оскільки станом на 03.03.2022 позивач був визнаний придатним до проходження військової служби та взагалі не повідомляв відповідача про наявність у нього підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, вважає, що вимоги позивача в частині проходження ВЛК та пов`язані із цим вимоги, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

09.05.2023 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій додатково зазначено, що відповідач у тексті відзиву зазначає про те, що позивач проходив ВЛК в спрощеному порядку. Так званий спрощений медичний огляд був запроваджений Розпорядженням начальника 16 Регіональної військово-лікарської комісії. Позивач заперечує зазначену обставину та стверджує, що будь-якого, навіть спрощеного медичного огляду він не проходив, як не проходив і будь-якого опитування щодо стану свого здоров`я.

Так звані візуальний огляд та опитування не є та не можуть вважатись медичним оглядом військовозобов`язаного, а виготовлення Довідки військово-лікарської комісії, на яку посилається відповідач без проведення фактичного медичного огляду та навіть без проведення опитування не є діями, що вчинені відповідачем у межах та у спосіб наданих йому повноважень.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач взагалі направлявся навіть на проходження так званого спрощеного медичного огляду. Відповідач жодних доказів цьому не надає, у тексті відзиву про факт такого направлення не зазначає.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів направлення позивача на проходження медичного огляду та проведення такого огляду, що свідчить про грубе порушення вимог закону та відповідних положень та прямо підтверджує факт порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний наказом від 03.03.2022 № 52 на військову службу по мобілізації з Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Відповідно до мобілізаційного розпорядження з 03.03.2022 року вважати призваними на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період до військової частини НОМЕР_1 : солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.03.2022 №899/1, ОСОБА_1 1982 р.н. проведено 03.03.2022 медичний огляд військово-лікарською комісією, журнал протокол №7 військово-лікарської комісії Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.03.2022 . Діагноз та постанова ВЛК здоровий по заяві. Придатний до військової служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно частини першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями(частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період. До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 названого Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м.м. Києва та Севастополя.

У силу пункту 12 згаданого Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі представник позивача оскаржує протиправну бездіяльність відповідача, а саме дії ІНФОРМАЦІЯ_1 як суб`єкта владних повноважень, як на його думку виразилась у не направленні та не проходженні належного медичного огляду позивача щодо визначення ступеня придатності до військової служби, а не правомірності чи протиправності мобілізації позивача про призов на військову службу.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно із ст.1 цього Закону мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу піл час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно зУказом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно зУказом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно зУказом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Згідно зУказом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Згідно зУказом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Згідно зУказом Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Згідно зУказом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно п. 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Згідно п. 12 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Отже обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема на Тячівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами (як зазначено відповідачем у відзиві про прибуття позивача до РТЦК та СП добровільно), що 03.03.2022 позивачем було отримано повістку та того ж дня, у супроводі представників відповідача він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановлення на військовий облік та направлення для проходження медичного огляду.

Наказом ТВО начальника Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області (про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу) № 52 від 03.03.2022 на виконання наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.02.2022 року № 2, відповідно до мобілізаційного розпорядження з 03.03.2022 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період до військової частини НОМЕР_1 : 4.68. солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зміст позовних вимог представника позивача зводиться до того, що на час призову на військову службу по мобілізації позивач був обмежено придатним до проходження військової служби, а відповідачем не було враховано наявність у позивача відповідного статусу, не вжито заходів щодо підтвердження чи спростування такого статусу шляхом проведення медичного огляду, чим порушив права позивача.

Так, представником позивача зазначено, що позивачем, на виконання вимог співробітників відповідача було надано наявний у нього військово-обліковий документ, а саме «учетно-послужну карточку №2638 (взамен в/билета)», зі змісту якого убачалось, що позивача визнано непридатним до проходження військової служби у мирний час та обмежено придатним до проходження військової служби у воєнний час.

З матеріалів справи, судом встановлено, що відповідно до вищезазначеної обліково-послужної картки №2638 (взамен в/билета) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнятий на військовий облік 01.07.2004; у пункті 11 та 19 призивної комісії (Краснолучским ТВК Луганской области) та відомості щодо медичного огляду: 21.03.2000 ст.73-в пр-за МОУ №2-94г визнано непридатним до проходження військової служби у мирний час та обмежено придатним до проходження військової служби у воєнний час.

Представник позивача акцентує увагу суду, що відповідач без направлення позивача на проходження медичного огляду для визначення ступеня його придатності до військової служби володіючи інформацією про наявність обмежень щодо проходження військової служби у воєнний час за станом здоров`я, не виконав обов`язку, покладеного на нього законом, а саме обов`язку зі здійснення заходів для організації медичного огляду позивача, що є фактом порушення прав позивача на визначення ступеня придатності до військової служби. Що стало, наслідком зарахування позивача до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та його призначення на посаду старшого стрільця 3 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти та подальше направлення для проходження військової служби в зону ведення бойових дій.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення №402.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України підпункт 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402.

Відповідно до підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема, контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України; проведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи.

ЦВЛК має право, серед іншого, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402).

Щодо ВЛК військового комісаріату, то пункт 2.10 глави 2 розділу І Положення №402 містить такі положення.

2.10.1. ВЛК військового комісаріату створюється у районному (міському) військовому комісаріаті в установленому законодавством порядку за узгодженням із заінтересованими органами.

Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій у військових комісаріатах Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва створюються відповідно Кримська республіканська, обласні та Київська міська ВЛК в установленому законодавством порядку за узгодженням із заінтересованими органами.

Головою ВЛК районного (міського) військового комісаріату призначається лікар, найбільш підготовлений та досвідчений з питань військово-лікарської експертизи, наказом районного військового комісара після погодження з головним лікарем районної (міської) лікарні, головою ВЛК обласного військового комісаріату, Автономної Республіки Крим, Київського міського військового комісаріату.

2.10.2. Роз`яснення ВЛК регіону з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК військового комісаріату.

ВЛК військового комісаріату має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

2.10.3. ВЛК військового комісаріату Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) військового комісаріату, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.

2.10.4. На ВЛК районного (міського) військового комісаріату покладається огляд контингентів відповідно до пункту 1.2 розділу І цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК військового комісаріату покладається огляд інших контингентів.

2.10.5. У порядку контролю на ВЛК військового комісаріату Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) контингентів відповідно до пункту 1.2 розділу I цього Положення.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Пунктом 1.4 глави 1 розділу ІІ Положення №402 визначено, що медичний огляд контингентів, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення, проводиться в порядку, визначеному таблицею, зокрема під №10: особи, які підлягають медичному огляду - військовозобов`язані, які призиваються та проходять воєнні навчальні (перевірочні) та спеціальні збори осіб рядового та офіцерського складу; призиваються та проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; огляд проводиться ВЛК військових комісаріатів, гарнізонні (госпітальні) ВЛК; графа Розкладу хвороб, ТДВ, за якими проводиться медичний огляд, - II, III (залежно від військового звання), ТДВ "Б", "В", "Г".

Суд зазначає, що питання медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період регламентує глава 3 розділу II Положення №402, яка містить такі пункти.

3.1. Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.

3.2. Військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення.

Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

Повторний медичний огляд військовозобов`язаних, які перебувають у запасі 1 і 2 розрядів, раніше визнаних придатними до військової служби або непридатними до військової служби в мирний час за станом здоров`я, а також військовозобов`язаних плавскладу ВМС Збройних Сил України проводиться один раз на 5 років ВЛК військових комісаріатів, а льотного складу - ЛЛК військових комісаріатів.

3.3. Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби, повторно оглядаються ВЛК військових комісаріатів за місцем проживання після обов`язкового обстеження у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою ІІ Розкладу хвороб, а тих, які мають офіцерське звання, - за графою ІІІ цього Розкладу хвороб.

3.4. Перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітки, загальний аналіз крові, визначаються група крові та резус-належність (особам, у яких немає відповідної відмітки у військовому квитку), ЕКГ, дослідження сечі. Особам, яким більше 40 років, обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор.

3.5. До початку огляду військовий комісаріат на всіх військовозобов`язаних отримує дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів (на тих, що перебувають на обліку у вказаних диспансерах, закладах, - витяг з історії хвороби), на осіб, що визнані інвалідами, - дані з органів соціального забезпечення, також медичну картку амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ України №025) з поліклінік та медико-санітарних частин за місцем проживання, роботи або навчання.

Зазначені документи з відомостями із вищевказаних диспансерів (закладів), а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи військовий комісаріат до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

3.6. Картка обстеження та медичного огляду на солдатів, матросів, сержантів і старшин зберігається у військовому комісаріаті до чергового огляду, а на офіцерів, прапорщиків (мічманів) у їх особових справах - постійно.

3.7. Якщо офіцери запасу раніше служили у Збройних Силах України або інших військових формуваннях, тоді військовий комісаріат у направленні на огляд вказує, коли і з якої причини вони були звільнені у запас. На звільнених із військової служби за станом здоров`я у ВЛК обов`язково подається Свідоцтво про хворобу (додаток 11) або його копія.

3.8. За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов:

"Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час";

"Обмежено придатний до військової служби";

"Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю _____________ (вказати спеціальність)";

"Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю _____________ (вказати спеціальність)";

"Придатний до військової служби".

Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

"Придатний до військової служби";

"Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)";

"Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

3.9. За статтями Розкладу хвороб, що передбачають відпустку за станом здоров`я або необхідність у лікуванні, приймається постанова про надання офіцерам запасу відстрочки від прийняття на військову службу, а щодо тих військовозобов`язаних, яких викликають на збір, - про тимчасову непридатність для проходження збору. Щодо військовозобов`язаних, які знаходяться на зборі і потребують відпустки за станом здоров`я, приймається постанова про непридатність для подальшого проходження збору.

3.10. У воєнний час та під час мобілізації, на особливий період відстрочка від призову за станом здоров`я надається військовозобов`язаному на строк до 2 місяців. За медичними показаннями продовжується на строк до 2 місяців. Втретє продовження надається на такий самий строк. Після закінчення відстрочки військовозобов`язані оглядаються для вирішення питання про придатність до військової служби.

3.11. У разі коли лікарям ВЛК військового комісаріату важко остаточно визначити стан здоров`я військовозобов`язаного, він направляється на амбулаторне або стаціонарне обстеження у лікувально-профілактичний заклад МОЗ України з подальшим оглядом ВЛК військового комісаріату. Якщо обстеження проводилось у військовому лікувальному закладі, то огляд проводиться госпітальною (гарнізонною) ВЛК.

3.12. Якщо військовозобов`язаний під час призову на військову службу, збір, а також чергового огляду з метою обліку визнаний таким, що потребує лікування (відстрочки від прийняття на військову службу, збір), то за поданням військового комісаріату місцеві органи охорони здоров`я направляють військовозобов`язаного на лікування до відповідного лікувального закладу. Після закінчення лікування військовозобов`язаний оглядається ВЛК військового комісаріату.

Отже, відповідно до аналізу вищезазначеного Положення №402 про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 вбачається, що організація проведення медичних оглядів, а також направлення на проходження та проведення медичного огляду покладається на відповідача Тячівський районний центр комплектування та соціальної підтримки. Який як наслідок, матиме оформлення та виготовлення документів про стан здоров`я військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

Так, з матеріалів справи обґрунтовуючи відзив на позовну заяву відповідачем зазначено, що відповідно до розпорядження начальника 16 Регіональної військово - лікарської комісії, яка надана для керівництва та виконання на період дії військового стану та особливого періоду, відповідно до п. 7.1. медичний огляд проводить ВЛК при ТЦК та СП, за направленням керівника відповідного ТЦК та СП, шляхом проведення тілесного огляду, опитування щодо стану здоров`я та наявності скарг на стан здоров`я, з урахуванням наявних висновків (постанов) ВЛК (госпітальних, гарнізонних, ТЦК та СП), які були проведені не пізніше останніх п`яти років під час перебування громадян на військовому обліку або проходження ними військової служби та наявних у громадян інших медичних документів за останні п`ять років. А тому ОСОБА_1 проходив ВЛК в спрощеному порядку.

Отже, проведення тілесного огляду щодо стану здоров`я повинно проводитися за відповідним направленням керівника відповідного ТЦК та СП, шляхом проведення тілесного огляду, опитування щодо стану здоров`я та наявності скарг на стан здоров`я, з урахуванням наявних висновків (постанов) ВЛК (госпітальних, гарнізонних, ТЦК та СП), які були проведені не пізніше останніх п`яти років під час перебування громадян на військовому обліку або проходження ними військової служби та наявних у громадян інших медичних документів за останні п`ять років.

Однак, будь-яких доказів повідомлення позивача ОСОБА_1 щодо спрощеної процедури на прохолодження медичного огляду за направленням керівника ТЦК та СП з урахуванням наявних висновків (постанов) ВЛК, який був проведений не пізніше останніх п`яти років під час перебування громадян на військовому обліку або інші медичні документи за останні п`ять років, що стосуються позивача, відповідачем не надано. Тобто відповідач обмежив право позивача на отримання та виготовлення відповідних документів про стан його здоров`я або ступеня придатності до військової служби, як військовозобов`язаного.

Суд зазначає, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.03.2022 №899/1, ОСОБА_1 1982 р.н. проведено 03.03.2022 медичний огляд військово-лікарською комісією, журнал протокол №7 військово-лікарської комісії Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.03.2022. Розпочато: 25.02.22 Закінчений: 07.03.22. Діагноз та постанова ВЛК здоровий по заяві. Придатний до військової служби.

Відповідач в обґрунтування відзиву на позовну заяву, зазначає про те, що - позивач одразу ознайомлений з рішенням ВЛК Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, при цьому незгоди щодо визнання його придатним до військової служби не висловлював, висновок ВЛК не оскаржував і доказів такого оскарження у досудовому (позасудовому) порядку - не надано.

Однак, відповідно до Положення №402 щодо підтвердження на проведення та ознайомлення з висновком (рішенням) медичних заходів лікарями відповідних спеціальностей військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 (терапевтом, хірургом, окуліст, лор, невропатологом, дерматолог, психіатр) відповідач повинен здійснити запис та скласти відповідну - картку обстеження та медичного огляду за формою, як це передбачено згідно з додатком 13 до Положення №402 про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України із заповненням п.11 яким передбачена: «Інформація щодо стану мого здоров`я надана мною в повному обсязі. Попереджений про надання неповної та недостовірної інформації. Підпис обстежуваного».

В порушення вищезазначеного порядку, відповідачем складено відносно позивача лише Журнал протоколів військово-лікарської комісії та Довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо придатності до військової служби позивача ОСОБА_1 . Однак будь-яких належних доказів щодо складання картки обстеження та медичного огляду за відповідною формую та ознайомлення позивача з рішенням ВЛК Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що ухвалою суду від 27.02.2023 під час прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, зобов`язано відповідача надати суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» або в електронній формі на офіційну електронну адресу суду зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) належним чином заварені копії документів, а саме: завірені належним чином копії документів, на підставі яких було мобілізовано ОСОБА_2 ; документальні докази проходження позивачем обстеження військово-лікарською комісією та рішення прийняте за результатами проведення ВЛК; наказ начальника Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за № 52 від 03 березня 2022 року про призов на військову службу ОСОБА_2 з доказами ознайомлення останнього.

Станом на час розгляду справи, витребувані копії відповідних документів щодо проходження позивачем обстеження військово-лікарською комісією та рішення прийняте за результатами проведення ВЛК з доказами ознайомлення останнього відповідачем до суду не надано.

Зі змісту статті 79 КАС України вбачається, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Тячiвський районний центр комплектування та соціальної підтримки допустив бездіяльність щодо не направлення ОСОБА_2 на проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Тячiвського районного центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 3 320 000,00 копійок, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року по справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 року по справі №670/499/16-а, від 28.02.2019 року по справі №804/7085/16.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зауважує, що в даному випадку для виплати на користь позивача моральної шкоди не достатньо лише зазначення про наявність останньої, натомість реальне завдання такої шкоди має бути доведено.

Так, позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову, у відповідній частині вимог, що розглядається судом.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Також відповідачем у відзиві зазначено, що письмова форма (не електронна) ухвали суду, копій позову, додатків чи інших матеріалів, в т.ч. заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом до Тячівського РТЦК та СП не надходило ані від сторони позивача, представника його інтересів, ані від суду з невідомих причин.

З даного приводу суд зазначає, що згідно з частиною шостою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та пунктом 10 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Абзацом сьомим пункту 2 параграфу 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» встановлено, що окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

У газеті «Голос України» від 04.09.2021 №168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку.

Таким чином, вищезазначені підсистеми (модулі) почали офіційно функціонувати з 05.10.2021.

Відтак з 05.10.2021 усі державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки зобов`язані бути зареєстрованими у підсистемі (модулі) «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Аналізуючи обов`язок органів публічної влади бути зареєстрованими у вищезазначеній підсистемі (модулі), суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, зокрема, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (пункт 71 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява №29979/04), пункт 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» («Lelas v. Croatia») від 20.05.2010 (заява № 55555/08).

Тому суд прийшов до висновку, що внесені з 05.10.2021 в Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему судові рішення, документи у справі тощо вважаються такими, що отримані належним чином відповідними державними органами та органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання державного та комунального секторів економіки не залежно від факту їх реєстрації у підсистемі (модулі) «Електронний кабінет».

Щодо строку звернення до суду, слід зазначити наступне.

Представник позивача щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду зазначив, що позивач не був обізнаний щодо наявного рішення військово-лікарської комісії, викладеного у Довідці ВЛК, не був ознайомлений з рішенням ВЛК, не отримав та не міг отримати будь-які підтверджуючи документи щодо проведеного медичного огляду, оскільки не брав участі у проходженні медичного огляду 03.03.2022 року.

Крім того, позивач відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований та проходить військову службу військовій частини НОМЕР_1 .

Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, установлених ч. 2 ст. 122 КАС України.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду пропущено позивачем з поважних причин та ухвалою суду від 27.02.2023 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 1073, 60 грн, що підтверджено квитанцією від 17.02.2023 № 64797349 та за одну вимогу майнового характеру у розмірі 13420,00 грн, що підтверджено квитанцією від 17.02.2023 № 64797171.

Оскільки до задоволення належить вимога немайнового характеру, суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача адвоката Мороз Світлани Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Незалежності, 49, код за ) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Тячiвського районного центру комплектування та соціальної підтримки в частинi не направлення ОСОБА_4 на проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Зобов`язати Тячiвський районний центр комплектування та соцiальної пiдтримки направити ОСОБА_5 на проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до вiйськової служби.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов