Справа № 320/211/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 травня 2023 року 320/211/23
Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши заяву позивача, подану в порядку ст. 383 КАС України, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
До Київського окружного адміністративного суду (далі - КОАС) звернулась гр. ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ПФУ у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому вона просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення, у відповідності до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 23.08.2022р. нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення, у розмірі 1 мінімальної заробітної плати, у відповідності до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991р.
Рішенням КОАС від 14.02.2023р. (справа №320/211/23) позовні вимоги гр. ОСОБА_1 задоволено, та серед іншого, зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 з 23.08.2022р. підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статті 39 ЗУ від 28.02.1991р. за №796-XII (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), з урахуванням вже виплачених сум.

21.04.2023р. позивач звернулась до КОАС із заявою в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - ГУ ПФУ у Київській області на виконання рішення суду, в якій гр. ОСОБА_1 просить:

- визнати противними дії ГУ ПФУ у Київській області, які вчинені на виконання наведеного рішення суду щодо нарахування та виплати доплати позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі прожиткового мінімуму, а не в розмірі, визначеному ст. 39 Закону №796-XII, що дорівнює мінімальній заробітній платі (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- зобов`язати керівника ГУ ПФУ у Київській області вжити відповідних заходів для забезпечення належного виконання рішення суду у справі №320/211/23 та вжити заходів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення, а саме нарахування та виплати доплати до пенсії, виходячи з 1 розміру прожиткового мінімуму, а не з розміру мінімальної заробітної плати.

Заява відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, передана головуючому судді Маричу Є.В.

Ухвалою суду від 17.05.2023р. суд призначив заяву гр. ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, до розгляду у судовому засіданні на 19.05.2023р.

У судове засідання сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду заяви.

Ухвала суду від 17.05.2023р. була надіслана на електронну адресу відповідача та відповідно доставлена до його електронного кабінету 18.05.2023р. о 14:35 год., що підтверджується наявною у справі довідкою від 19.05.2023р.

Враховуючи викладене, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, суд зазначає таке.

11.04.2023р. позивач звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про добровільне виконання рішення КОАС від 14.02.2023р. у справі за №320/211/23.

У відповідь на вказану заяву позивач отримала від ГУ ПФУ у Київській області лист від 17.04.2023р., в якому зазначено що рішення КОАС від 14.02.2023р. у справі за №320/211/23 виконано в межах зобов`язань. Кошти за період з 23.08.2022р. по 30.04.2023р. нараховано, обліковано та внесено до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

При цьому зазначено, що розмір пенсії позивача з надбавками після перерахунку з травня 2023р. становитиме 3905,92 грн., де:

- 1169,17 грн. - розмір пенсії;

- 2600,00 грн. - доплата за рішенням суду (ст. 39 ЗУ №796);

- 56,94 грн. - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 4 категорії постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС;

- 79,81 грн. - доплата до 100,00 грн. індексації з 01.03.2023р.

Суд звертає увагу відповідача на те, що рішенням КОАС від 14.02.2023р. у справі за №320/211/23 зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 з 23.08.2022р. підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статті 39 ЗУ від 28.02.1991р. за №796-XII (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), з урахуванням вже виплачених сум.

Водночас, варто зауважити на тому, що відносно нарахування позивачу доплати до пенсії, виходячи з одного прожиткового мінімуму, в рішенні суду від 14.02.2023р. у справі №320/211/23 - не зазначено.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021р. №1928-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати:

- з 01.01.2022р. по 30.09.2022р. - 6500,00 грн.;

- з 01.10.2022р. по 31.12.2022р. - 6700,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX установлений розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2023р. - 6700,00 грн.

Отже, застосування відповідачем саме такого механізму перерахунку пенсії позивача, виходячи з прожиткового мінімуму (2600,00 грн.), безпосередньо вплинуло на її остаточний розмір в сторону зменшення, що призвело до того, що рішення суду відповідачем належним чином не виконано.

Щодо нарахування доплати до пенсії, виходячи з одного прожиткового мінімуму, а не з однієї мінімальної заробітної плати, суд зазначає наступне.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у зразковій справі №240/4937/18 зазначено, що Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012р. №3-рп/2012, крім іншого, вирішив:

- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України;

- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 БК України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

У постанові від 18.03.2020р. у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 не надає права Кабінету Міністрів України зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, а Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.

Із 17.07.2018р. відновлено дію статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015р. в частині, яка не змінена Законом України від 04.02.2016р. №987-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015р. (а саме: в редакції від 09.07.2007р.), була викладена так: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України».

Вирішуючи вказаний вище спір, Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку щодо застосування розміру доплати до пенсії дві мінімальні заробітні плати.

Тому, виконуючи рішення суду від 14.02.2023р. у справі №320/211/23 відповідач зобов`язаний застосовувати розмір доплати - одну мінімальну заробітну плату.

За правилами статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020р. у справі №804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень допустив бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною шостою статті 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частиною першою статті 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Таким чином, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Суд встановив, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо неналежного виконання рішення суду від 14.02.2023р. у справі №320/211/23, а тому, у суду є підстави для винесення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відповідно до статті 1291 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, що установлено законом.

Зазначене вказує на неналежне і безвідповідальне виконання службовими і посадовими особами відповідача своїх обов`язків та порушення вищенаведених норм законодавства.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про порушення з боку відповідача норм чинного законодавства при виконанні рішення від 14.02.2023р. у справі №320/211/23, а тому у даному випадку наявні усі правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України.

Керуючись статтями 241, 248, 249, 256, 294, 295, 383 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які вчинені на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2023р. у справі №320/211/23, щодо нарахування та виплати з 23.08.2022р. доплати до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, виходячи з одного прожиткового мінімуму, а не в розмірі, визначеному ст. 39 Закону №796-XII, що дорівнює мінімальній заробітній платі (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

3. Зобов`язати керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вжити відповідних заходів для забезпечення виконання рішення суду у справі №320/211/23 та вжити заходів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

4. Про вжиті заходи з розгляду окремої ухвали повідомити Київський окружний адміністративний суд у місячний строк з дня отримання окремої ухвали.

5. Копію ухвали направити (видати) учасникам справи та керівнику Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

6. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні. набирає законної сили з моменту її підписання.

7. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Марич Є.В.