Справа № 420/1737/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1737/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незабезпечення ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, у 2022 році;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 забезпечувати ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та державу) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, фінансового забезпечення та військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

У позові вказано, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.03.2022 року позивача було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації до ЗСУ та зараховано наказом від 10.05.2022 № 44-РС військову частину НОМЕР_1 (військове звання солдат, посада - кулеметник). Позивач зазначає, що у грудні 2022 року його разом зі взводом було направлено у Донецьку область де вони в подальшому зайняли бойову позицію, вели бойові дії з ворогом безпосередньо на лінії зіткнення, при цьому без належного забезпечення бойовою зброєю та транспорту для вивезення поранених з зони бойових дій. Тобто, здійснюючи, особисто та у складі підпорядкованого підрозділу, прийняття участі у бойових діях, захисті Батьківщини, позивач та інші бійці були забезпечені лише автоматами АК-74 та набоями до них, 5,45 мм. А ні ручними гранатами, гранатометами, спорядженням, озброєнням для ведення бойових дій, у тому числі з бойовою технікою ворога, позивач та інші бійці підрозділу, не забезпечувалися для ведення бойових дій на лінії зіткнення з ворогам на території Донецької області. Так само не виконується забезпечення у встановленому порядку і речовим майном. Таким чином, сам факт, надання позивачу, відповідачем, лише автоматів АК-74 та набоїв до них, 5,45 мм, в обмеженій кількості, у тому числі кулеметникам, замість кулеметів, для ведення бойових дій проти ворога, у тому числі бойових машин, це не просто злочинна недбалість, це протиправна бездіяльність наслідком якої є не тільки порушення прав особового складу позивача, а і протиправна бездіяльність, адже забезпечення військовослужбовців стрілецькою зброєю, боєприпасами, речовим майном, є обов`язком відповідача і за відсутності факту дотримання вказаного обов`язку відповідачем, позивач позбавлений можливості виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. З цього приводу позивач неодноразово звертався до безпосереднього керівництва. Звернення позивача ігнорувалися, документи не приймалися.

В умовах фактичного ведення бойових дій, можливості, подати письмовий рапорт за допомогою засобів зв`язку, поштою, позивач був, нажаль, фактично позбавлений. З боку керівництва єдиною відповіддю на зауваження та повідомлення позивача були лише образи, приниження, знущання та погрози. Наслідком діянь позивача стало те, що командир батальйону ОСОБА_2 , викликав командира взводу, принизив його, знущався з нього та в усній формі повідомив, що позивач вільний, без пояснення що саме це означає. Після цього позивача залишили в місці розташування підрозділів відповідача в зоні ведення бойових дій без зброї і будь-яких розпоряджень, завдань, наказів, як усних так і відповідно письмових. ОСОБА_2 належним чином не реагував, на те, що документи у письмовому вигляді взагалі не надаються позивачу і так само керівнику взводу, а лише у вигляді не підписаних файлів, шляхом надсилання їх через мобільні додатки та мессенджери, діловодства майже немає як такого, а при тому за невиконання цих незрозумілих файлів погрожують притягненням до відповідальності, так ніби то це не якісь файли, а реальні документи, бойові розпорядження, накази та завдання, хоча відповідні відмітки в журналі бойових розпоряджень не велись і ці розпорядження належним чином позивачу, так само як і керівнику взводу, не доводились. Так само належного реагування на відсутність забезпечення позивача та інших бійців взводу, як речовим майном, так і стрілецькою зброєю та боєприпасами, з боку ОСОБА_2 не відбулось.

Як зазначено у позові, з урахуванням того, що відповідач та його посадові особи ніяким чином на звернення позивача та його безпосереднього керівника, командира взводу, з приводу їх злочинної бездіяльності, не реагували та була відсутня можливість зафіксувати факт подання їм звернень (рапортів) позивача з цього приводу, командир взводу 26.12.2022 року звернувся зі зверненням (Вх. № М-18852) на адресу Міністерства Оборони України, після повідомлення ним відповідних обставин Управлінню Служби Безпеки України в Одеській області. Так само, з відповідним зверненням командир взводу звернувся на адресу Офісу Президента України, яке останнім було переадресовано знову ж таки, Міністерству оборони України, що підтверджується листами Департаменту з питань звернень громадян офісу Президента України від 27.12.2022 № 22/076703-15 та від 10.01.2023 № 22/002471-15.

Позивач зазначає, що 10.01.2023 року, командир взводу, та його підлеглі, які ще залишилися в живих, у тому числі позивач, та виявили бажання боротися із цим протиправним не забезпеченням стрілецькою зброєю, боєприпасами, речовим майном звернулися з відповідним повідомленням на адресу ТУ ДБР у м. Миколаєві, а саме до підрозділу розташованому у м. Одеса, і вказаному зверненню було присвоєно вхідний номер КО-30 від 10.01.2023 року. Так само командиром взводу отримано відповідь від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону від 12.01.2023 № 33-18вих-23, відповідно до якої, його звернення направлено до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Всі зазначені діяння позивача та його безпосереднього керівника, командира взводу, не призвели до того, щоб він та інші бійці взводу були забезпечені стрілецькою зброєю, боєприпасами та речовим майном, відповідачем.

Зазначене, на думку позивача, є не просто протиправною бездіяльністю відповідача, це створює реальну загрозу здоров`ю та життю позивача, оскільки достеменно відомо, що АК-74, навіть із 90 набоями до нього, а ні танк, а ні іншу бойову машину пошкодити неможливо і для розуміння цього факту не потрібно мати документ, який підтверджує наявність освіти у відповідній сфері, будь-то військова справа, фізика або ж хімія, будь-якої.

Як вказує ОСОБА_1 , через бездіяльність відповідача він не був забезпечений стрілецькою зброєю та боєприпасами належним чином, що не тільки позбавило його можливості здійснювати належним чином захист його держави, Батьківщини, України, а несло пряму загрозу його здоров`ю та життю, оскільки ведення бойових дій з озброєними підрозділами супротивника, які володіють у тому числі бойовими машинами лише з АК-74 та невеликою кількістю набоїв до нього це те саме, що вимагати від позивача знищити танк вилами. Україна правова держава, а не середньовічна країна, знищити бронетехніку з АК-74, з невеликою кількістю набоїв, неможливо, навіть і з великою кількістю набоїв неможливо, і для того щоб стверджувати це не потрібно бути, а ні експертом, а ні фахівцем, це не оціночне судження і не припущення, а чітке та обґрунтоване твердження. Навпаки, надання бойового розпорядження, наказу про вчинення боротьби, з застосуванням АК-74 та набоїв, з озброєними підрозділами супротивника та його бойовою технікою, це свідчення або ж про малограмотність та суцільну необізнаність, того хто його надав, або ж про навмисне бажання того, аби зазначені накази розпорядження не були виконані та реалізовані, а ті кому вони були надані, були знищенні, під час виконання таких злочинних наказів та розпоряджень, саме з таким рівнем забезпечення стрілецькою зброєю та боєприпасами. Ця бездіяльність, як стверджує позивач, є протиправною, а тому, з урахуванням ч. 1 ст. 5 КАС України, у якій встановлено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, у тому числі, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, позивач і звертається із цією позовною заявою

Ухвалою від 06.02.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 09.02.2023 року доручено Міністерству оборони України надати до суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали: інформацію про адресу для листування військової частини НОМЕР_1 та інші засоби зв`язку з військовою частиною НОМЕР_1 чи її уповноваженими представниками (як то адреса електронної пошти) та зупинено провадження по справі №420/1737/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії до надходження відповіді на доручення.

Станом на 30.03.2023 року вимоги вказаної ухвали Міністерство оборони України не виконало.

В той же час, за вх.№ЕП/6665/23 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов.

У відзиві вказано, що вимоги, викладені в адміністративному позові позивачем, військова частина НОМЕР_1 не визнає в повному обсязі, як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, виходячи з такого.

Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2022 № 291, молодшого сержанта ОСОБА_1 , призначено на посаду старшого стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону, посадовий оклад - 2910 гривень на місяць, ШПК- старший солдат. Після чого, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.12.2022 № № 324, позивач вибув до оперативно-тактичного угруповання "Соледар" в Донецьку область та приступив до виконання службових обов`язків, залучений до виконання бойових завдань, ведення воєнних (бойових) дій у складі штатних підрозділів, та знов сформованих, в тому числі позаштатних, та до здійснення завдань із всебічного забезпечення підрозділів військової частини, та підрозділів, які передані в оперативне підпорядкування безпосередньо в районах ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Згодом, відповідно до пункту 3.5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02.01.2023 № 2, молодший сержант ОСОБА_1 , старший стрілець 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону, вважається таким, що самовільно залишив військову частину. Факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 встановлено службовим розслідуванням, за результатами якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 23.01.2023 № 212. Службовим розслідуванням встановлено, що позивач самовільно залишив військову частину без зброї.

У відзиві зазначено, що з відомості закріплення зброї за особовим складом 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону вбачається, що за молодшим сержантом ОСОБА_1 закріплено АК-74 № НОМЕР_4 разом з коробчастими секторними магазинами на 30 набоїв в кількості 4 штуки та ГП-25 № 705888. Як стверджує відповідач, факт отримання позивачем відповідної зброї 09.12.2022 року підтверджується його особистим підписом у відомості. З накладних на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 № 914/2022; № 857/2022; № 1051/2022; № 1858; № 753/2022; № 1744; № 1016; № 1012; № 819/2022 вбачається, що головному сержанту ОСОБА_3 було видано різноманітні види зброї, озброєння та боєприпасів.

Відповідач вказує, що відповідно до пункту 11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.05.2022 № 115, головного сержанта ОСОБА_4 , сержанта резерву 4 запасної роти призначено на посаду сержанта із матеріального забезпечення 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону, посадовий оклад - 3260 гривень на місяць, ШПК "старший сержант".

Отже, як стверджує ВЧ НОМЕР_1 , підрозділ позивача забезпечувався зброєю, озброєнням та боєприпасами, встановленим порядком. Штатом військової частини передбачено зброя та озброєння, якими забезпечуються військовослужбовці згідно займаних посад. В свою чергу, позивач в позовних вимогах не деталізує, якими саме зразками зброї та озброєння варто, на його думку, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 забезпечувати його. З вищевикладеного, на думку відповідача, випливає, що молодшого сержанта ОСОБА_1 було забезпечено стрілецькою зброєю та боєприпасами під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі тією, що передбачена штатом за його посадою.

29.03.2023 року (вх.№9770/23) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій, зокрема, вказано, що всі накладні на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 № 914/2022; №857/2022; № 1051/2022; № 1858; № 753/2022; № 1744; № 1016; № 1012; № 819/2022, жодним чином не підтверджують видачу зброї та боєприпасів саме, безпосередньо, виключно позивачу, а твердження відповідача про те, що вони доводять, суперечать дійсності, яка мала своє відображення в реальності. Військовий квиток Серії НОМЕР_5 не містить запис про АК-74 № 6869002/90 та ГП-25 № 705888. Як вказано у відповіді на відзив, картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції, позивачу не видавалася і доказів цього або ж протилежного, наприклад реєстрації видачі картки на право носіння зброї та боєприпасів позивачу, відповідач, безумовно, за наявності такої процесуальної можливості, до суду так і не надав.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року поновлено провадження по справі №420/1737/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

31.03.2023 року (вх.9992/23) від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме відео на флеш-накопичувачі.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Як зазначено у позові, наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.03.2022 позивача було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації до Збройних Сил України та зараховано наказом від 10.05.2022 № 44-PC y військову частину НОМЕР_1 (військове звання солдат, посада - кулеметник).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.05.2022 року №114 (а.с.57) позивача - молодшого сержанта ОСОБА_1 , призначеного на посаду наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 07 травня 2022 року № 44-РС, який прибув з військової частини НОМЕР_7 , зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення військової частини з 11 травня 2022 року та призначено на відповідну посаду - кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону і наказано вважати таким, що справи та посади прийняв і з 10 травня 2022 року приступив до виконання службових обов`язків за посадами за відповідними ШПК та з посадовими окладами на місяць: 2820 гривень на місяць, ШПК солдат.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2022 року №249 (а.с.58) на підставі рапорту капітана ОСОБА_5 (вх. № 17797, 17842 від 20.09.2022), наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 135-РС від 20.09.2022 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, до їх повернення) нижчепойменованих осіб рядового, сержантського і старшинського складу увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини з 20 вересня 2022 року, зокрема, молодшого сержанта ОСОБА_1 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2022 року №291 (а.с.59) нижчепойменованих військовослужбовців, призначених наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 листопада 2022 року № 168-PC на посади, наказано вважати такими, що з 01 листопада 2022 року справи та посади прийняли і приступили до виконання службових обов`язків, зокрема, молодшого сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини. - старшого стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону, посадовий оклад - 2910 гривень на місяць, ШПК - старший солдат

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.12.2022 №330 (а.с.59), нижчепойменованих військовослужбовців вважати такими, що прибули до оперативно-тактичного угрупування ІНФОРМАЦІЯ_2 та приступили до виконання службових обов`язків, залучити до виконання бойових завдань, ведення воєнних (бойових) дій у складі штатних підрозділів, та знов сформованих, в тому числі позаштатних, та до здійснення завдань із всебічного забезпечення підрозділів військової частини, та підрозділів, які передані в оперативне підпорядкування безпосередньо в районах ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії: 1.1. З пункту постійної дислокації військової частини: 03 грудня 2022 року: молодшого сержанта ОСОБА_1 кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 10 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону. З 09 грудня 2022 року зарахувати на котлове забезпечення військової частини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.01.2023 року №1 (а.с.61), позивача відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання y виді позбавлення волі) нижчепойменованих осіб рядового, сержантського і старшинського складу увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини з 01.01.2023 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.01.2023 року №2 (а.с.62), позивача з 31.12.2022 рок знято з грошового та речового забезпечення військової частини.

З наданої відповідачем разом із відзивом копії відомості закріплення зброї за особовим складом 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону (а.с.64-65), за молодшим сержантом ОСОБА_1 закріплено зброю АК-74 № НОМЕР_4 , про що міститься його підпис та зазначена дата 09.12.2022.

Позивач, важаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незабезпечення ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, у 2022 році протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні, який затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Указом Президента України Про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про загальну мобілізацію, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію зазначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.

Статтею 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно статті 1 Закону України Про оборону України, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Призов на військову службу під час особливого періоду з моменту оголошення рішення про мобілізацію є обов`язком громадян України щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, що зумовлює особливі правові відносини між державою та військовослужбовцем в тому числі щодо матеріального забезпечення необхідного для виконання службових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - структурні підрозділи), командуваннях видів Збройних Сил України, інших органах військового управління (далі - органи військового управління), військових частинах (на кораблях), військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військові частини), а також національному персоналу з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - національний персонал) визначає Інструкція про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359 (далі Інструкція № 359).

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 359 боєприпаси - патрони до стрілецької зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати; стрілецька зброя - табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Згідно п. 4 розділу І Інструкції № 359 забезпечення обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів є обов`язком командирів (керівників, начальників) структурних підрозділів, органів військового управління, військових частин (далі - командир військової частини).

Командири військових частин завжди повинні мати точні дані про наявність і стан стрілецької зброї та боєприпасів. Вони зобов`язані забезпечити належний порядок їх охорони, обліку, зберігання, який унеможливлював би втрати та крадіжки.

Командири батальйонів, рот, взводів та прирівняні до них особи (далі - командири підрозділів) повинні особисто перевіряти наявність і комплектність всієї стрілецької зброї та боєприпасів особового складу.

Заступники командирів військових частин з озброєння, начальники служб ракетно-артилерійського озброєння (далі - РАО), начальники складів (сховищ) РАО (далі - відповідальні службові особи) повинні забезпечувати проведення в установленому порядку номерної перевірки стрілецької зброї, а також щорічної інвентаризації стрілецької зброї та боєприпасів.

Командири військових частин та відповідальні службові особи, які не вжили заходів щодо забезпечення зберігання стрілецької зброї та боєприпасів, а також особи, що здійснили крадіжки або допустили втрати стрілецької зброї та боєприпасів, відповідають згідно із законодавством України.

Згідно з приписами п. 1, 2 розділу Х Інструкції № 359 видача стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям з польового артилерійського складу (далі - ПАС) військової частини, об`єднаного складу РАО (ПАС) угруповання (сектору) в районі ведення бойових дій, проведення операції Об`єднаних сил здійснюється службою РАО військової частини (угруповання, сектору) за накладними (додаток 7).

Підставою для видачі стрілецької зброї та боєприпасів є рапорт командира підрозділу або заявка (додаток 9) відповідного командира (керівника, начальника) на видачу стрілецької зброї, яка візується начальником штабу військової частини або штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

Після отримання дозволу на видачу стрілецької зброї та боєприпасів начальник служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору у рапорті або заявці на видачу стрілецької зброї проставляє прописом найменування та кількість стрілецької зброї і боєприпасів, які дозволяється видати, та надає письмове розпорядження начальнику складу РАО на їх видачу.

У службі РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору виписується накладна.

Начальник складу РАО на підставі накладної здійснює видачу стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям.

Начальником служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору після отримання військовослужбовцем стрілецької зброї та боєприпасів видається картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції (додаток 47).

Картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції реєструється в книзі реєстрації облікових документів (додаток 28) служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

Картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції підписується начальником служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

На особисту зброю та боєкомплект до неї, яка внесена у посвідчення офіцера (військовий квиток), картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції не виписується.

Картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції (додаток 47) здається начальнику служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору перед здачею зброї та боєприпасів на склад РАО, про що ними робиться відповідний запис у книзі реєстрації облікових документів (додаток 28) служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

Військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі.

У разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику) (додаток 22).

Статтями 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що військовослужбовець повинен бути належним чином забезпеченим стрілецькою зброєю та боєприпасами в порядку передбаченому Інструкцією з урахуванням бойової обстановки та у розмірі достатньому для ведення бою з противником з метою захисту територіальної цілісності та незалежності України. Держава у особі уповноважених осіб, повинна максимально забезпечити можливість для військовослужбовців ефективно протистояти ворогу для відсічі збройної агресії противника, враховуючи можливості та оцінюючи ситуацію в ході бойових дій.

Судом встановлено, що позивачу видавався АК-74 №6869002/90 з 4 магазинами.

Крім того, з накладних на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 : № 914/2022; № 857/2022; № 1051/2022; № 1858; № 753/2022; № 1744; № 1016; № 1012; № 819/2022 (а.с.68-73) вбачається, що головному сержанту із матеріального забезпечення ОСОБА_3 було видано різноманітні види зброї, озброєння та боєприпасів для видачі особовому складу.

Докази у їх сукупності не доводять обставин, на які посилається позивач, а саме того, що відповідач не забезпечив позивача стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій.

З цього можна виснувати, що підрозділ позивача забезпечувався зброєю, озброєнням та боєприпасами, встановленим порядком.

У позовній заяві позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечувати його стрілецькою зброєю та боєприпасами, при цьому не конкретизує якими саме зразками зброї і озброєння та у якій кількості.

Як зазначено вище, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 359 боєприпаси - патрони до стрілецької зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати; стрілецька зброя - табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Враховуючи встановлені обставини, на підставі аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка тривала у 2022 році є необґрунтованими.

Аналізом законодавства встановлено, що військовослужбовець повинен бути належним чином забезпеченим стрілецькою зброєю та боєприпасами в порядку передбаченому Інструкцією з урахуванням бойової обстановки та у розмірі достатньому для ведення бою з противником з метою захисту територіальної цілісності та незалежності України. Держава у особі уповноважених осіб, повинна максимально забезпечити можливість для військовослужбовців ефективно протистояти ворогу для відсічі збройної агресії противника, враховуючи можливості та оцінюючи ситуацію в ході бойових дій.

Дослідивши надані сторонами докази, судом не встановлено що відповідач не забезпечив позивача стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій, оскільки зазначені в позовній заяві обставини не підтверджені матеріалами справами.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо незабезпечення ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, у 2022 році; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 забезпечувати ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_8 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Суддя С.М. Корой

.