Справа № 520/6216/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 травня 2023 р. Справа №520/6216/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, оформлене листом № 6301.6.2-1867/63.3-23 від 06.02.2023, про повернення декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 від 09.01.2023 про відмову від громадянства Російської Федерації, з урахуванням висновків суду;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.09.2021 вона набула громадянство України та взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство та надати до ГУ ДМС України в Харківській області протягом двох років документ про припинення громадянства рф, а у разі неотримання позивачем з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства рф вона зобов`язалась подати декларацію про відмову від громадянства рф і повернути паспорт громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави.

Як зазначає позивач, 02.12.2021 на виконання взятого на себе зобов`язання вийти з іноземного громадянства позивач звернулася до Генерального консульства рф у Харкові із заявою про вихід із громадянства рф, тобто, вчинила всі необхідні процедурні дії у повному обсязі, які вимагалися для її виходу з російського громадянства. Однак ні Генеральним консульством рф у Харкові, ні будь-якими іншими уповноваженими органами рф позивачу не видано документа про припинення громадянства рф, а встановлений законодавством рф шестимісячний строк на видачу такого документа сплив 03.06 2022.

09.01.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила розглянути її декларацію про відмову від іноземного громадянства, а також видати їй паспорт громадянина України, до якої долучила декларацію про відмову від іноземного громадянства від 09.01.2023 та докази на підтвердження викладених у заяві обставин, утім, рішенням відповідача позивачу повернуто декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Позивач акцентує увагу на тому, що наразі є неможливим є звернення до органів рф на території або з території України, консульства та представництва рф в Україні не працюють від початку повномасштабного вторгнення рф в Україну 24.02.2022, кордони України з рф закриті, поштовий обіг з рф фактично зупинено.

Позивач просить суд під час розгляду спору врахувати, що подати заяву на території рф позивач також не має можливості, оскільки ризикувала б бути притягнутою до кримінальної відповідальності та/або зазнати інших видів переслідування через свою проукраїнську позицію, активну критику політики рф та підтримку України у війні з рф, зокрема, у соціальних мережах, фінансову підтримку українських об`єднаних сил та постраждалих у війні проти рф, наявність члена родини, який проходить службу у ЗСУ (свекор з 01.04.2022 проходить службу у ВЧ НОМЕР_2 ), підтримку родиною позивача волонтерського руху у військовому та гуманітарному напрямах (подяка від І Інтернаціонального легіону оборони України чоловікові позивача ОСОБА_2 ). Також позивач зазначає, що у процесі оформлення документів для виходу із громадянства рф позивач знялася з реєстрації на території рф, а відсутність у позивача зареєстрованого місця проживання в рф унеможливлює подання заяви про вихід із громадянства на території рф.

Також неможливим є звернення до органів рф у третіх державах, оскільки подати заяву про вихід в інших країнах наразі неможливо у зв`язку із відсутністю у позивача документів, на підставі яких можна здійснити виїзд за кордон (її закордонний паспорт рф закінчив свою дію 03.07.2022, продовжувати його дію позивач не мала ні можливості (з урахуванням того, що вона подала заяву про вихід із громадянства рф, що передбачає відмову органів рф у видачі позивачу такого паспорту), ні бажання через свої особисті погляди та переконання). Закордонний паспорт України позивач також не може отримати, оскільки не має паспорта громадянина України, який є необхідним для цього з урахуванням п. 35 Порядку оформлення видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07.05 2014.

Позивач вказує, що Консульський відділ Посольства рф в Польщі на електронне звернення позивача надав відповідь 19.05.2022, що позивачу необхідно очікувати відкриття консульства рф в Україні або звертатися безпосередньо в МЗС рф, аналогічною була негативна відповідь від Генконсульства рф у Кракові від 21.06.2022 , а також негативна відповідь Консульського відділу Посольства рф в Республіці Молдова від 16.12.2022.

Позивач вважає відмову відповідача такою, що прийнята з порушенням принципів добросовісності, розумності, належного урядування, оскільки, окрім вищевикладеного, відповідачем не враховано те, що позивач є IT спеціалістом високого рівня у сфері дизайну, що підтверджується записом КВЕД та листом компанії Netrix Digital, з якою співпрацює позивач; переважна більшість замовників та партнерів позивача є нерезидентами, а тому здійснення нею підприємницької діяльності на території України, що пов`язана із наданням послуг таким особам, є прямим залученням іноземних інвестицій в українську економіку, що особливо актуально в умовах триваючої війни та пов`язаних із цим економічних проблем; протягом понад 5 років позивач здійснює підприємницьку діяльність в Україні, є платником податків, має стійкі соціальні зв`язки в Україні і майже повну відсутність таких в рф, є дружиною громадянина України, матір`ю громадянина України, в Україні проживає з 2011 року, отримала вищу освіту в українському ВНЗ, має тут друзів, власну справу.

За таких обставин позивач вважає рішення відповідача невмотивованим і просить суд його скасувати.

Ухвалою суду від 23.03.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачка не позбавлена права звертатись до консульських установ країни свого походження для продовження процедури виходу з громадянства росії, проте ніяких зусиль та кроків для цього не робить. Таким чином, відмова у прийнятті декларації у позивачки є правомірною та обґрунтованою, такою що відповідає вимогам Закону України «Про громадянство України».

У відповіді на відзив позивач вказав, що відзив на позовну заяву не містить аргументів, які спростували б позицію позивача. Відповідач відмовив у прийнятті декларації позивача протиправно, не застосувавши статті 1, 8, Закону, натомість свавільно пославшись на правило, яке не встановлено жодною нормою чинного законодавства. Замість застосування закону та принципу верховенства права відповідач на побутовому рівні з незрозумілих причин оцінює такі категорії як "зусилля" та "кроки".

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи, викладені учасниками спору у заявах по суті справи, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01.09.2015 відповідно до пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням (її мати ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України в м. Дніпропетровськ) отримала дозвіл на імміграцію в Україну та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні 14.04.2021 року НОМЕР_3 , у зв`язку з обміном.

ОСОБА_1 25.06.2021 звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням згідно частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

17.09.2021 рішенням ТУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_1 набула громадянство України за територіальним походженням та 21.09.2021 їй видано довідку про реєстрацію громадянином України, на підставі якої 27.10.2021 оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 17.09.2023.

В термін до 17 вересня 2023 року ОСОБА_1 зобов`язана подати до ГУ ДМС України в Харківській області документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом РФ.

09.01.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила розглянути її декларацію про відмову від іноземного громадянства, а також видати їй паспорт громадянина України До заяви долучила декларацію про відмову від іноземного громадянства від 09.01.2023 та докази на підтвердження викладених у заяві обставин.

На вказане звернення 06.02.2023 за № 6301.6.2-1867/63.3-23 позивачу надано відповідь, в якій зазначено, що з відповіді Міністерства закордонних справ РФ вбачається, що позивачка має змогу звернутись з питання виходу з громадянства РФ до будь-якого дипломатичного представництва або консульської установи російської федерації.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Закону України "Про громадянство України" у контексті припинення особою іноземного громадянства.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону №2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Положенням статті 6 Закону №2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Відповідно до частини 8 статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Частиною 1 статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

При цьому відповідно до статті 19 Федерального Закону «Про громадянство Російської Федерації», вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території Російської Федерації, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи в загальному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону. Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону.

Стаття 32 Закону, яка визначає прядок подання заяв з питань громадянства Російської Федерації, встановлює, що заява з питань громадянства Російської Федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території Російської Федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами Російської Федерації і не має місця проживання на території Російської Федерації, - дипломатичне представництво або консульська установа Російської Федерації, що знаходяться за межами Російської Федерації. Відповідно до статті 35 Закону розгляд заяв стосовно громадянства Російської Федерації поданої особою зазначеною в пункті б частини 1 статті 32 Закону та прийняття рішення про прийняття до громадянства Російської Федерації чи про вихід з громадянства Російської Федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів оформлених належним чином.

Як встановлено судом з наданих позивачем доказів, що 02 12.2021 на виконання взятого на себе зобов`язання вийти з іноземного громадянства позивач звернулася до Генерального консульства РФ у Харкові із заявою про вихід із громадянства РФ, яка зареєстрована та прийнята уповноваженою установою, що підтверджується квитанціями №225267 та №225266 від 02.12.2021 та довідкою № 271056383 від 02.12.2021.

Доказів видачі позивачу документа про припинення громадянства РФ до суду не надано, встановлений законодавством РФ шестимісячний строк на видачу такого документа сплинув 03.06 2022.

Водночас, позивачем надано до суду листи МЗС РФ № 17066/кд-гр від 01.07.2022 та № 28732/кд-гр від 27.10.2022 про те, що питання щодо виходу з громадянства було узгоджено з МВС Росії і ФСБ Росії, однак рішення не прийнято. Також позивачем надано докази електронного листування з Консульським відділом посольства РФ в Польщі (Варшава та Краків) та в Республіці Молдова (травень, липень та грудень 2022 року відповідно), в яких позивача повідомлено про необхідність очікувати відкриття консульства РФ в Україні або звертатися безпосередньо в МЗС РФ.

Загальновідомими є обставини про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває і на сьогодні на підставі відповідних Укразів Президента України. Функціонування дипломатичних та консульських установ держави-агресора на території України не здійснюється.

Суд вважає обґрунтованими аргументи позивача стосовно неможливості виїзду на території РФ для вирішення питання про припинення громадянства РФ у зв`язку з її проукраїнською позицією та засудженням військової агресії РФ на території України, неодноразово висловленою у соціальних мережах, підтримкою волонтерського руху нею особисто та членами її родини, наявністю членів сім`ї, що проходять службу в лавах ЗСУ, на підтвердження чого до суду надано докази (скріншоти соцмережі Інстаграм, банківських переказів донатів, копії подяки від Міноборони її чоловіку, тощо). До суду також надано докази того, що позивач отримала в Україні вищу освіту, має чоловіка та дитину, які є громадянами України, працює, є фізичною-особою підприємцем та сплачує податки до бюджету України, що підтверджується копіями дипломів ВНЗ, свідоцтв про шлюб та народження дитини, листа компанії Netrix, податкових декларацій, виписки з ЄДРЮОФОПГФ, тощо.

Сукупність вказаних обставин суд вважає достатніми причинами для існування у позивача обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань з боку правоохоронних органів держави-агресора за умови в`їзду позивача на територію РФ.

Суд також зауважує, що рішення про припинення громадянства РФ позивача органами РФ не прийняте саме у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні, жодних застережень щодо можливої підстави для відмови у виході з громадянства Російської Федерації листи МЗС РФ № 17066/кд-гр від 01.07.2022 та № 28732/кд-гр від 27.10.2022 не містять.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2235-III невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (у даному випадку 6 місяців) є прямо встановленою підставою для подання декларації про відмову від іноземного громадянства (пункт 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III).

Відтак, з урахуванням вищевикладених обставин та за такого правового регулювання відповідачем протиправно не враховано подану позивачем декларацію про відмову від іноземного громадянства, чим порушено визначені ч.2 ст.2 КАС України принципи добросовісності, пропорційності, розсудливості та обґрунтованості.

Аргументи відповідача щодо того, що позивач не докладає зусиль для припинення громадянства РФ, є неприйнятними, адже до суду надано докази того, що позивач не тільки вчинила дії щодо подання заяви про припинення громадянства у порядку, визначеному законом, а також впродовж 2022 року здійснювала листування з консульськими установами РФ в сусідніх з Україною країнах з метою отримання відповіді на свою заяву, подану у грудні 2021 року.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зважає на те, що лист відповідача від 06.02.2023 не може вважатись рішенням, оскільки не відповідає вимогам до акту індивідуальної дії, водночас, направлення такого листа позивачу свідчить про протиправність дій суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, а тому суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправними дії відповідача щодо повернення декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, про що оформлено лист № 6301.6.2-1867/63.3-23 від 06.02.2023.

Належним способом відновлення порушеного права позивача, з урахуванням наявності у відповідача дискреційних повноважень, є зобов`язання відповідача повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 від 09.01.2023 про відмову від громадянства Російської Федерації, з урахуванням висновків суду у цій справі та вирішити питання про видачу ОСОБА_1 паспорта громадянина України.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо повернення листом № 6301.6.2-1867/63.3-23 від 06.02.2023 декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків,61057, ) повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 09.01.2023 про відмову від громадянства Російської Федерації, з урахуванням висновків суду у цій справі та вирішити питання про видачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) паспорта громадянина України

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн 73 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 23 травня 2023 року.

Суддя Олексій Котеньов