Справа № 500/840/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/840/23

24 травня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Щербатюка Олега Дмитровича звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1912 від 05.09.2022, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 3335,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1912 від 05.09.2022 позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2021 року, у розмірі 3335,40 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.11.2005 ОСОБА_1 належить комплекс, приміщення складів, розташованих по АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що належні йому нежитлові будівлі належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Крім того, позивач вказує, що з 17.04.1996 і по даний час зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на загальній системі оподаткування. У своїй господарській діяльності ОСОБА_1 використовує вищевказане нерухоме майно за цільовим призначенням, а саме для переробки сільськогосподарської продукції - виробництва олії та тваринних жирів.

З огляду на викладене, оскільки об`єкти нежитлової нерухомості, що належать ОСОБА_1 , віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку, відтак, на переконання позивача, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України, у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відтак позивач вважає прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення №0-1912 від 05.09.2022 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 після усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статей 258-262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ОСОБА_1 з 22.11.2005 є власником нежитлового приміщення, а саме: тип об`єкта: комплекс, приміщення складів; опис об`єкта: 1) адміністративний будинок з тамбуром (21,6 кв.м.), 2) склад (51,7 кв.м.), 3) склад (25,0 кв.м.), 4) склад (87,0 кв.м.), загальною площею - 185,30 кв.м. (огорожа не входить у розрахунок будівель нерухомості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача вказує, що сам лише факт приналежності будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення (комплекс, приміщення складів) не є єдиною та беззаперечною умовою для застосування податкової пільги, передбаченої абзацом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Право на вказану пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто зайняті у процесі виробництва, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, відсутня будь-яка інформація, що підтверджує факт здійснення сільськогосподарської діяльності та використання у такій діяльності комплексу належних позивачеві нежитлових будівель та споруд, що в свою чергу свідчить про те, що останній безпосередньо не займається сільськогосподарською діяльністю, не зайнятий у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, а тільки документально обрав такий вид діяльності як неосновний. Аргументи, на які посилається позивач стосовно використання комплексу належних йому нежитлових будівель та споруд за цільовим призначенням, а саме для переробки сільськогосподарської продукції - виробництво олії та тваринних жирів, не підтверджуються жодним доказом.

Відтак, в межах спірних правовідносин відсутнє використання зазначеного майна у власній господарській діяльності, як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а спірне податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, представник відповідача заперечує щодо розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Однак жодного договору, розрахунку із кількісними характеристиками часу та виду наданих послуг та/або виконаних робіт позивачем не надано. Позовна заява складає 10 сторінок, є шаблонною та відповідає зразкам в інших типових справах із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, велика кількість яких міститься у відкритому доступі в ЄДРСР. Таким чином, представник відповідача стверджує, що смислове навантаження правових підстав позовної заяви та підтверджуючі докази є неспівмірними із заявленою сумою витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (а.с.27-31).

12.05.2023 представником позивача подано до суду додаткові докази на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 01.05.2023 (а.с.60-73).

17.05.2023 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, який, проаналізувавши дані Єдиного вікна подання електронної звітності позивача, вказує, що протягом періоду з 01.01.2021 по 31.12.2021 підприємцем не зареєстровано жодної податкової накладної як продавцем товарів/послуг (платником ПДВ). Операції з постачання «олії та тваринних жирів» є об`єктом оподаткування. Вважає, що позивачем не підтверджено отримання доходу саме від господарської діяльності як сільськогосподарського товаровиробника у 2021 році, у тому числі щодо виробництва сільськогосподарської продукції (а.с.74-76).

Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 22.11.2005 належить на праві власності об`єкт нерухомого майна загальною площею 185,30 кв.м., а саме: комплекс, приміщення складів, що складається з адміністративного будинку з тамбуром, А, площею 21,6 кв.м., складу, Б, площею 51,7 кв.м., складу, В, площею 25,0 кв.м., складу, Г, площею 87,0 кв.м., огорожі,1, площею 63,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Право власності на нерухоме майно зареєстровано 22.11.2005, номер запису: 236 в книзі:01, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 12886637 (а.с.8, 40).

05.09.2022 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми Ф №0-1912, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 3335,40 грн за податковий період 2021 року, об`єкт оподаткування: комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкта: 185,30 кв.м (а.с.6, 33).

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення №0-1912 від 05.09.2022 таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Досліджуючи питання дотримання позивачем вищевказаних умов, судом враховано наступне.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи Будівлі нежитлові інші (код 127) включено клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271).

Клас Будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Відтак згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

З наданих суду доказів вбачається, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна, а саме комплекс, приміщення складів, відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Отже, визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження наявності податкової пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, надано до суду відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, основним видом діяльності позивача є виробництво олії та тваринних жирів (код ВЕД 10.41), серед інших видів діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код ВЕД 01.11); допоміжна діяльність у рослинництві (код ВЕД 01.61); післяурожайна діяльність (код ВЕД 01.63); оброблення насіння для відтворення (код КВЕД 01.64) (а.с.9).

З наданої податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2021 рік, зокрема, з розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2 до податкової декларації) (а.с.65), вбачається отримання позивачем у 2021 році доходу за результатами здійснення основного виду господарської діяльності - з виробництва олії та тваринних жирів (код ВЕД 10.41), що належить до групи 15 УКТ ЗЕД, тобто з виробництва сільськогосподарської продукції у розумінні підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Вищевказані докази розцінюються судом як достовірні докази здійснення позивачем ОСОБА_1 сільськогосподарського товаровиробництва у 2021 році.

Стосовно міркувань представника відповідача про відсутність протягом періоду з 01.01.2021 по 31.12.2021 зареєстрованих підприємцем податкових накладних як продавцем товарів/послуг, то такі не є свідченням відсутності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2021 році.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення використовуються ним у сільськогосподарській діяльності та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак податкове повідомлення-рішення №0-1912 від 05.09.2022, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік, у розмірі 3335,40 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі, заперечуючи проти позову, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю, то відповідно до частини першої статі 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 1073,60 грн, перераховану до бюджету відповідно до платіжної інструкції №22 від 30.03.2023 (а.с.17).

У позові представник позивача зазначає про вартість витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, однак на підтвердження понесених витрат представником позивача не подано до суду жодних доказів, тому підстави для їх відшкодування відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області №0-1912 від 05.09.2022, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 3335,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 24 травня 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.