Справа № 520/9843/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання закриття провадження у справі

22.05.2023р. справа № 520/9843/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В, представника позивача - Головко В.В., представника відповідача - Ляшенко О.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) встановлення факту проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки з кінця листопада 2004р. по 25.01.2023р.; 2) встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти - 25.01.2023р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що з листопада 2004р. після розлучення із колишнім чоловіком - ОСОБА_3 проживав із указаним громадянином однією сім`єю та знаходився на утриманні цієї особи.

Відповідач, Міністерство оборони України (далі за текстом - Міністерство), із поданим позовом не погодився, зазначивши, що судові справи про встановлення юридичних фактів мають розглядатись та вирішуватись у порядку цивільного судочинства. Наполягав, що Міністерством оборони України не вчинялось порушення прав та інтересів заявника у зв`язку із тим, що не розглядалось жодних звернень цього учасника суспільних відносин.

Суд, вирішуючи питання про наявність правових підстав для розгляду сформульованих заявником вимог у порядку адміністративного судочинства, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

12.12.1987 р. між ОСОБА_3 та заявником було укладено шлюб, у якому народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 (у шлюбі - ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 (у шлюбі - ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_7 ,

10.11.2002 р. шлюб між ОСОБА_3 та заявником було розірвано.

За викладеним у позові твердженням заявника після розірвання шлюбу ОСОБА_3 та заявник проживали однією сім`єю, вели спільний побут, заявник знаходився на утриманні ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Харківської області - 23.01.2023р. мала місце подія зникнення безвісті військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 під час виконання завдань із захисту Батьківщини від збройної агресії ворога поблизу населеного пункту Соледар Донецької області.

Посилаючись на ці обставини, заявник ініціював даний спір саме про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю із військовослужбовцем Збройних Сил України та про встановлення юридичного факту перебування на утриманні військовослужбовця Збройних Сил України.

У ході розгляду справи у підготовчому судовому засіданні судом достеменно з`ясовано, що у матеріалах позову усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України відсутні як докази письмового звернення заявника до Міністерства оборони України з будь-якого питання, так і докази вчинення Міністерством оборони за таким зверненням відмови, бездіяльності чи прийняття рішення про відмову.

Усупереч п.4 ч.5 ст.160 та п.5 ч.5 ст.160 КАС України у тексті позову не викладено ані доводів про існування такого звернення і вчинення суб`єктом владних повноважень за наслідками розгляду цього звернення будь-якого управлінського волевиявлення або відмови, ані посилань на докази, котрі підтверджують ці обставини.

У судовому засіданні представник позивача пояснив суду про відсутність наразі об`єктивних даних про факт письмового звернення заявника до Міністерства оборони України до дати подачі позову (28.04.2023р.).

Також представник заявника повідомив суд, що за отриманими від заявника відомостями військовослужбовець Збройних Сил України - ОСОБА_3 станом на теперішній час має статус безвісті зниклої особи, відповідних рішень суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про визнання фізичної особи померлою відносно військовослужбовця Збройних Сил України - ОСОБА_3 не постановлялось.

Вирішуючи окреслене вище питання стосовно наявності правових підстав для розгляду і вирішення самостійно сформульованих заявником вимог у порядку адміністративного судочинства, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як то указано у ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168.

Пунктом 2 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15.000.000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

За змістом п.2 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, у розумінні п.2 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги є саме подія загибелі військовослужбовця - члена сім`ї, підтверджена свідоцтвом про смерть, а не подія зникнення безвісті військовослужбовця.

Механізм призначення, обчислення і виплати одноразової грошової допомоги у порядку п.2 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 полягає у тому, що означена допомога у повному розмірі призначається першій із зацікавлених осіб, котра подала відповідне звернення із достатнім обсягом документів у підтвердження власного права на отримання цієї допомоги, але не виключає випадку реалізації компетентним державним органом повноваження на отримання інформації про усіх осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Частиною 1 ст.161 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Отже, саме подія загибелі військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби зумовлює виникнення права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у таких категорій осіб з кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця: 1) батьки загиблого військовослужбовця; 2) один із подружжя загиблого військовослужбовця, який не одружився вдруге; 3) діти загиблого військовослужбовця, які не досягли повноліття; 4) утриманці загиблого військовослужбовця.

Відповідно до ст.29 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно з ст.30 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

За правилами ст.30 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Статтею 31 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Суд повторює, що набуття особою права на отримання від Держави України в особі компетентних суб`єктів владних повноважень виплат у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 та ст.161 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та у порядку ст.ст.29-31 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» обумовлено настанням події підтвердженої свідоцтвом про смерть фізичної смерті військовослужбовця Збройних Сил України або набуття законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця Збройних Сил України померлим.

Матеріали справи таких доказів не містять, що зумовлює відсутність події виникнення у заявника відповідних прав.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, кваліфікуючими ознаками створення/виникнення сім`ї є одночасна сукупність таких ознак як: 1) спільне проживання; 2) пов`язаність спільним побутом; 3) існування взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тому укладення шлюбу призводить до створення сім`ї, однак спільне проживання чоловіка та жінки без укладення шлюбу за умови пов`язаності спільним побутом та існування взаємних прав/обов`язків не виключає факту створення сім`ї.

У розумінні ст.4 Закону України від 22.10.1993р. №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

За правилами ст.10 Закону України від 22.10.1993р. №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

За правовими позиціями рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999р. №5-рп/99 у справі №1-8/99 під членом сім`ї треба розуміти особу, що перебуває з військовослужбовцем у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням спільного господарства. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом із військовослужбовцем і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості. До них належать: а) неповнолітні; б) непрацездатні; в) інші особи, яких військовослужбовець зобов`язаний утримувати за законом; г) вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів органів внутрішніх справ), стажисти до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними віку, встановленого для таких членів сім`ї військовослужбовця, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника; д) працездатні члени сім`ї військовослужбовця, що зайняті доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками військовослужбовця, які не досягли 8-річного віку, за інвалідом першої групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та визначеними законом іншими видами трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який надає члену сім`ї військовослужбовця право на трудову пенсію; е) інші особи, визнані утриманцями у встановленому порядку.

З положень наведених норм права витікає, що у суспільних відносинах з приводу соціального захисту членів сімей загиблих військовослужбовців складаються, зокрема, правовідносини з приводу пенсійного забезпечення у формі отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника (де від імені Держави Україна беруть участь територіальні органи системи Пенсійного фонду України) та відносини з приводу отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця (де від імені Держави Україна беруть участь територіальні органи системи Міністерства оборони України).

При цьому, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України умовою надання захисту суб`єктивному праву (матеріальному інтересу) громадянина України є факт порушення такого права (ущемлення інтересу) конкретним суб`єктом владних повноважень.

У тексті позову заявника відсутні доводи про звернення до органів ПФУ або органів Міністерства оборони України з метою практичної реалізації права на соціальний захист як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, а також прийняття суб`єктами владних повноважень за цими зверненнями неправомірних рішень, вчинення протиправної бездіяльності, вчинення протиправної дії або вчинення протиправної відмови.

Доказів існування як фактів звернення заявника до компетентних суб`єктів права з метою практичної реалізації взагалі будь-якого права на соціальний захист члена сім`ї загиблого військовослужбовця, так і прийнятих у результаті розгляду цих звернень протиправних рішень, діянь чи відмов суб`єкта владних повноважень матеріали позову не містять, а судом за власною ініціативою на виконання ч.4 ст.9 КАС України у цілях з`ясування об`єктивної істини безвідносно до правових позицій сторін та процесуальної поведінки учасників спору ознак існування таких доказів не виявлено.

Відсутність факту звернення заявника до суб`єкта владних повноважень та відсутність факту реалізації суб`єктом владних повноважень за матеріалами звернення зацікавленої особи управлінської компетенції у спосіб прийняття рішення, вчинення відмови, скоєння вчинку або ухилення від реалізації покладеного законом обов`язку у формі протиправної бездіяльності у поєднанні із самостійно сформульованими заявником вимогами позову про встановлення факту, що має юридичне значення, у контексті ст.124 Конституції України означає відсутність юридичного спору як такого.

За таких обставин, вимоги заявника про встановлення юридичного факту проживання із зниклим безвісті військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки та про знаходження на утриманні зниклого безвісті військовослужбовця не підлягають вирішенню по суті як у порядку адміністративного судочинства, зокрема, так і у судовому порядку взагалі.

Натомість, ці обставини можуть входити до предмету доказування у спорі з приводу вчинення суб`єктом владних повноважень відмови або бездіяльності за зверненням зацікавленої особи з приводу отримання виплат, пов`язаних з загибеллю (смертю) військовослужбовця Збройних Сил України або зникненням безвісті Військовослужбовця Збройних Сил України.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, п.1 ч.1 ст.238, 241-243, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Закрити провадження в адміністративній справі.

Роз`яснити, що розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, може здійснюватись у порядку Цивільного процесуального кодексу України.

Роз`яснити, що ухвала у повному обсязі виготовлена у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 22 травня 2023 року; ухвала підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 15 днів з дати проголошення або з складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.256 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко