Справа № 380/2943/23
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2943/23
провадження № П/380/2972/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернулися з позовною заявою до Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області (місцезнаходження: вул. Центральна, 3, с.Солонка, Львівський район, Львівська область, 81131; ), в якій просять:

- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 3354 від 25.11.2022 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник»;

- зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області вчинити певні дії, а саме: виконати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в справі № 464/300/21 від 14.02.2022 шляхом надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник»;

- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 3355 від 25.11.2022 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник»;

- зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області вчинити певні дії, а саме: виконати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в справі № 464/300/21 від 14.02.2022 шляхом надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказано, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.02.2022 у справі №464/300/21 за позивачами визнано право на завершення процедури приватизації по 1/2 земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0.063 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та право на державну реєстрацію за ними, як спадкоємцями, права власності по 1/2 частки вказаної земельної ділянки. Статтею 118 ЗК України передбачено, що процедура приватизації розпочинається після надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивачі 11.08.2022 звернулися до відповідача з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідач листами №1495 та №1496 від 02.09.2022 відмовив в задоволенні вказаних клопотань, з підстав їх невідповідності вимогам ст. 118 3К України та п. 5 ст. 27 перехідних положень ЗК України. Позивачі повторно звернулися з розширеними клопотаннями щодо незаконності відмови. Однак, відповідач рішеннями №3354 та №3355 від 25.11.2022 відмовив в задоволенні клопотань з аналогічних підстав, які наведені в листах від 02.09.2022 №1495 та №1496.

Позивачі вважають, вищевказані рішення відповідача незаконними. На їхню думку, в ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тому, переконані, що покликання відповідача на ч. 6 ст. 118 3К України та п. 5 ст. 27 перехідних положень ЗК України не є підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Відтак, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з дати отримання ухвали про відкриття провадження. Однак, станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.02.2022 у справі №464/300/21 позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , - задоволено. Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на завершення приватизації 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник» та право на державну реєстрацію за нею, як спадкоємцем, права власності на 1/2 частки вказаної земельної ділянки на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на завершення приватизації 1/2 частки земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,063 га, що розташована Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район на території Жирівської сільської ради в СТ «Ремонтник» та право на державну реєстрацію за ним, як спадкоємцем, права власності на 1/2 частки вказаної земельної ділянки на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

11.08.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач листами №1495 та №1496 від 02.09.2022 повідомив позивачів, що подані клопотання не відповідають ст. 118 ЗК України. Також вказав, що відповідно до п. 5 ст. 27 перехідних положень ЗУ України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Позивачі знову звернулися з розширеними клопотаннями щодо незаконності відмови. Однак, відповідач рішеннями №3354 та №3355 від 25.11.2022 відмовив в задоволенні клопотань, повторно вказавши, що відповідно до п. 5 ст. 27 перехідних положень ЗУ України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивачі звернулися до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЗК України).

Згідно з частиною 1 статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом абзацу 1 частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян в межах норм безоплатної приватизації визначено статтею 118 ЗК України.

Так, відповідно до частини 6, абзаців 1, 2 частини 7 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 10 статті 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз вищенаведених норм права вказує, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, зобов`язаний у місячний строк з дня реєстрації поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність таке клопотання розглянути та за наслідками його розгляду прийняти вмотивоване рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати такий дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 22.12.2018 (справа № 804/1469/17).

Так, у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що у разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. При цьому, відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести у рішенні усі підстави відмови.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє на теперішній час.

Законом України від 24.03.2022 № 2145-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Відповідно до підп. 5 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Згідно з підп. 11 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан.

Тобто, Закон України № 2145-IX від 24 березня 2022 року встановлює беззаперечну заборону під час дії воєнного стану на вчинення дій стосовно безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі та формування земельної ділянки.

Оскільки законодавцем не було встановлено у якій формі зазначена заборона повинна бути виражена під час розгляду спірного питання, то відмова у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у формі рішення компетентного органу є матеріальним вираженням такої заборони.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2022 у справі № 260/2632/22.

При цьому, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України, суд дійшов висновку, що положення підпункту 5 пункту 27 розділу Х Перехідних положень ЗК України фактично є спеціальною законодавчою підставою для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, яка підлягає застосуванню в умовах воєнного стану.

Щодо доводів позивачів, про наявність в абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України виключного переліку підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також правові позиції з цього приводу Верховного Суду в постановах від 17.05.2021 у справі №812/1558/17, від 18.10.2018 у справі 813/481/17, від 18.10.2018 у справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17, від 24.04.2019 у справі №263/16221/17, від 28.11.2019 у справі №803/1067/17, від 25.01.2021 у справі №812/1449/17, то суд такі відхиляє, оскільки на момент формулювання вказаних висновків, на території України не було запроваджено воєнного стану, а також не було внесено відповідних змін в Законодавство.

Пунктом 3 вказаного вище Указу Президента України № 64/2022 передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ (далі - Закон № 389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч. ч. 1, 20 Закону № 389-VІІІ правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Водночас, правовідносини у сфері реалізації громадянами права на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності не належать до переліку прав і свобод, перелічених у ч. 2 ст. 64 Основного Закону (обмеження щодо яких не допускається в умовах воєнного або надзвичайного стану).

Як наслідок, запроваджене обмеження у сфері земельних відносин є таким, що ґрунтується на приписах приведеного вище Закону та ст. 64 Конституції України. Обумовлені обмеження є тимчасовими та таким, що направлені на забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності в умовах воєнного стану.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, відмова Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладена у спірних рішеннях № 3354 від 25.11.2022 та № 3355 від 25.11.2022, з посиланням на підпункту 5 пункту 27 розділу Х Перехідних положень ЗК України є правомірною, відтак позовні вимоги в частині їх скасування задоволенню не підлягають.

Суд також враховує, що передбачена пп. 5 п. 27 розділу X Перехідних положень ЗК України заборона є тимчасовою.

Наведене не позбавляє позивача права повторного звернення з клопотанням після закінчення дії воєнного стану (або зміни правового регулювання відповідних правовідносин).

Що ж до позовних вимог, в частині зобов`язання Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області виконати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в справі № 464/300/21 від 14.02.2022, суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо, і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішеннях від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17, а також Верховний Суд в постановах від 17 квітня 2019 року у справі №355/1648/15-а, від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а та від 29 липня 2021 року у справі № 460/350/19, від 31.08.2022 у справі № 540/3413/20.

З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог в цій частині також необхідно відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна