Справа № 160/4860/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2023 року Справа № 160/4860/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
14.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровські області зарахувати до пільгового стажу роботи по списку № 2 розділ 1 підрозділ 1 Постанови № 461 від 24.06.2016р. період роботи з 28.09.2021 року по 31.12.2022 рік на посаді машиніста підіймальної машини дільниці стаціонарного обладнання 1 та 3 з повним робочим днем на поверхні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити мені ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до заяви від 22 лютого 2023 року, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213^Ш, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4860/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у позивача належної якості копії довідок, що підтверджують наявність трудової стажу, від 09.02.2023, 29.08.2022, 31.08.2022, долучених до позовної заяви; у відповідача - засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали від 16.03.2023 була направлена сторонам засобами електронного зв`язку та доставлена, про що свідчить звіт про успішне доставлення електронного листа. Крім того, копію ухвали суду від 16.03.2023 разом із копією позовної заяви з додатками вручено відповідачу у паперовому вигляді 13.04.2023, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про отримання.
На виконання вимог ухвали суду до відзиву відповідачем надані витребувані докази.
20.04.2023 позивачем подано заяви про виконання ухвали суду, до якої долучено копії довідки про підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.08.2022 №1008, від 29.08.2022 №653 та від 09.02.2023 №89.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалась.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2000 Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
22.02.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 8, 47).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.03.2023 № 19 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Означене рішення від 03.03.2023 № 19 обґрунтоване наступним.

Вік заявниці 52 роки 11 місяців 0 днів. Загальний страховий стаж складає 28 років 02 місяці 13 днів. Стаж роботи за Списком 2 - 16 років 4 місяці 22 дні. Результати розгляду документів доданих до заяви: не зараховано до пільгового стажу за Списком 2 період роботи з 28.09.2021 року по 31.12.2021 року згідно довідки №653 від 29.01.2022 року, оскільки ці періоди не підтверджено наказами про атестацію робочих місць; не зараховано до пільгового стажу за Списком 2 період роботи з 01.01.2021 року по 31.12.2022 року згідно довідки №89 від 09.02.2023 року, оскільки ці періоди не підтверджено наказами про атестацію робочих місць. Робітники, професії і посади яких передбачені в Списках № 1 і 2, користуються правом на пенсію за віком при умові підтвердження атестації робочих місць на підприємствах, установах, організаціях. Основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ по підприємству, організації (п. 9 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 № 442). Також підставою для зарахування певного періоду роботи до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах є насамперед наявність посади (професії) та виробництва у відповідному Списку.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з недосягненням пенсійного віку (а.с. 26).

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 19 на дату звернення 22.02.2023 (а.с.66), загальний страховий стаж позивача складає 28 років 05 місяців 25 днів, у тому числі за Списком №2 16 років 04 місяці 22 дні, а саме:

з 12.11.2004 по 30.06.2005 - Список №2 - 0 років 07 місяців 19 днів;

з 01.07.2005 по 09.01.2006 - Список №2 - 0 років 06 місяців 09 днів;

з 01.07.2006 по 21.04.2008 - Список №2 - 01 рік 09 місяців 21 день;

з 22.04.2008 по 02.08.2016 - Список №2 - 08 років 03 місяці 11 днів;

з 03.08.2016 по 08.12.2019 - Список №2 - 03 роки 04 місяці 06 днів;

з 09.12.2019 по 23.09.2021 - Список №2 - 01 рік 09 місяців 15 днів.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Наведені норми Закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Разом з цим, суд зазначає, що пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

02.03.2015 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII (далі - Закон №213-VIII, набрав чинності 01.04.2015), яким пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома Законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів є ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: п. б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Такий спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII визначив Конституційний Суд у Рішенні №1-р/2020.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з дати набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України (23.01.2020) в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, положення зазначених законів містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 щодо параметру вікового цензу, розбіжність у величині показника вікового цензу для призначення пенсії, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII, та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача у спірних правовідносинах є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

За вказаних обставин, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII з урахуванням Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію у їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності рішення від 03.03.2023 №19 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийнятого за результатами розгляду заяви позивача від 22.02.2023.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відмова у призначені пенсії обґрунтована єдиною підставою відсутністю на час звернення за призначенням пенсії (22.02.2023) необхідного віку, встановленого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Водночас, на час звернення із заявою про призначенням пенсії 22.02.2023 позивач досягла 52-річного віку, мала 28 років 5 місяців 25 днів страхового стажу, в тому числі пільгового стажу за Списком №2 16 років 04 місяці 22 дні, про що відсутній спір сторонами та не заперечено відповідачем.

Тобто, на час звернення за призначенням пенсії позивач досягла необхідного віку, мала необхідний страховий і пільговий стаж, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 є обов`язковими необхідними умовами для призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №2, тому суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з підстав недосягнення нею 55 років, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому рішення про відмову у призначенні пенсії від 03.03.2023 № 19 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача про те, що станом 11.10.2017 (набрання чинності Законом №2147-VII) позивачці виповнилось лише 47 років, що не дає право на призначення пенсії за Списком №2 за Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, суд повторно зазначає.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII є чинним.

Обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь позивача.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Як вбачається з розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер номер ПС: 19 на дату звернення 22.02.2023, пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 16 років 04 місяці 22 днів та зарахований відповідачем, починаючи з 12.11.2004 по 30.06.2005; з 01.07.2005 по 09.01.2006; з 01.07.2006 по 21.04.2008; з 22.04.2008 по 02.08.2016; з 03.08.2016 по 08.12.2019; з 09.12.2019 по 23.09.2021.

За таких обставин, станом на 01.04.2015 позивач працювала на посадах за Списком №2, тобто на роботах у важких і шкідливих умовах, відтак мала легітимні очікування щодо настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію на пільгових умовах, тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (пункт «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII).

Щодо висновків відповідача про відсутність правових підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком 2 періодів роботи позивача з 28.09.2021 по 31.12.2022.

Як вбачається з розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер номер ПС: 19 на дату звернення 22.02.2023, спірний період зарахований відповідачем до загального страхового стажу.

Згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_3 від 09.10.2001 позивач працювала:

-з 22.04.2008 по 07.01.2013 - машиністом підйомних машин на час відпустки по догляду за дитиною до трьох років Лупирь у Виробничому структурному підрозділі «Шахта «Благодатна» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля»; Виробничий структурний підрозділ «Шахта «Благодатна» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» перейменовано у Виробничий структурний підрозділ «Шахта «Благодатна» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 22.04.2011 (протокол №11 від 19.04.2011); шляхом об`єднання Виробничого структурного підрозділу «Шахта ім.Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Благодатна» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» створено Виробничий структурний підрозділ «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (рішення від 17.09.2012);

-з 08.01.2013 по 23.10.2013 машиністом підйомних машин на час відпустки по догляду за дитиною до трьох років Коваль у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»;

- з 24.10.2013 - машиністом підйомних машин на постійне місце роботи у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»; за підсумками атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за списком 2 розділ 1 пункт 1.1.а відповідно до постанови КМУ від 16.01.2003 №36 (розпорядження про підсумки атестації №4922 від 08.12.2014); Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» з 10.06.2016 перейменоване на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (протокол №1/2016 від 19.04.2016); за підсумками атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за списком 2 по ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвуггіля» ВСП «Шахтоуправління імені героїв Космосу» 02.12.2019.

Трудова книжка позивача в частині вказаного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, у трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача машиністом підйомних машин, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення; крім того, містяться відомості про проведення атестації робочого місця позивача за Списком №2 у 2014 році та у 2019 році.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії надавались відповідачу і інші документи на підтвердження спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній від 29.08.2022 №653, виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Виробничий структурний підрозділ «Шахтоуправління Тернівське», ця довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона працювала повний робочий день на ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за наступними професіями (посадами):

за період з 28.09.2021 по 31.12.2021 - виконувала в гірничому виробництві проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля на поверхні шахти (функції допоміжного виробництва на поверхні діючої шахти) за професією (посадою) машиніст підіймальної машини дільниці стаціонарного обладнання 3, що передбачена Списком 2 розділ 1 підрозділ 1 постанови КМУ №461 від 24.06.2016. Дана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За період з 28.09.2021 по 31.12.2021 - 00 років 03 місяці 04 дні Дана професія підтверджена результатами атестації робочих місць: розпорядження № 2395/1 від 24.11.2014р., наказ 6026 від 24.11.2019р. (а.с. 76).

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній від 09.02.2023 №89, виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Дніпровське», ця довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що вона дійсно працюла в ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта Самарська) за наступними професіями/посадами за період:

з 01.01.2022 по 09.02.2023 - виконувала в гірничому виробництві ведення гірничих і інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією машиніст підіймальної машини дільниці стаціонарного обладнання №1 з повним робочим днем на поверхні, що передбачено Списком 2 розділ 1 підрозділ 1 постанови КМУ № 461 від 24.06.2016р. Відповідно до ч.2 п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.01.2022р. по 09.02.2023р. - 1 рік 01 місяць 09 днів. Дана професія підтверджена результатами атестації робочих місць: наказ №6026 від 24.11.2019р.; наказ №580тр від 28.01.2022р. Суміщення професій не було (а.с. 77).

Вказані довідки містять всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відомості про атестацію робочого місця).

Отже, згідно із відомостями з трудової книжки та з вказаних довідок у їх сукупності позивач у період з 28.09.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 09.02.2023 працювала машиністом підіймальної машини повний робочий день, така професія атестована за Списком №2 та надає право на пенсію на пільгових умовах.

В якості підстави для не зарахування періодів роботи машиністом підіймальної машини до пільгового стажу відповідачем у рішенні, що оскаржується, вказано про відсутність наказів про атестацію робочого місця.

Суд критично оцінює таку позицію відповідача, оскільки законодавець чітко визначив, що основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Водночас рішення, що оскаржується, не містить обґрунтувань підстав не врахування записів трудової книжки та довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки в частині спірного періоду.

Крім того, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за атестацію, що проводиться роботодавцем. Відповідно до абз. 2 п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. При цьому, вказаний Порядок не наділяє жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць, особу яка працює на посаді, робоче місце по якій підлягає атестації.

Водночас, у спірному випадку матеріалами справи підтверджено, що робоче місце за професією (посадою) машиніст підіймальної машини, яку обіймала позивач, атестоване за Списком №2; відомості про атестацію робочого місця містять як трудова книжка позивача, так і довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 29.08.2022 №653 та від 09.02.2023 №89.

Поряд з цим, відповідачем не спростовано ті обставини, що жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту попередньої атестації (2014 рік) до повторної атестацій (2019 рік) не відбувалось.

При цьому незмінність особливо важких та особливо шкідливих умов праці на шахті за професією - машиніст підіймальних машин згідно зі Списком № 2 підтверджена черговою атестацією робочих місць за умовами праці, що проводились у період роботи позивача за даною професію на гірничому виробництві.

З огляду на викладене, суд вважає протиправною відмову у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 28.09.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 09.02.2023 машиністом підіймальної машини дільниці.

За змістом частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлену судом протиправність відмови відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періодів її роботи машиністом підіймальної машини, суд з метою відновлення порушеного права позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періодів її роботи з 28.09.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 09.02.2023 машиністом підіймальної машини дільниці.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 лише через недосягнення пенсійного віку, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії від 22.02.2023 досягла необхідного пенсійного віку, мала достатній необхідний загальний страховий та пільговий стаж за Списком №2, тому у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, 22.03.2020, а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії вона звернулася 22.02.2023, тобто поза межами трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, пенсія за віком має бути призначена з дня звернення за пенсією, тобто з 22.02.2023.

За таких обставин, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з 22.02.2023.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1073,60 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) від 03.03.2023 №19 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, періоди її роботи з 28.09.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 09.02.2023 машиністом підіймальної машини дільниці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) призначити з 22.02.2023 ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова