Справа № 826/14888/17
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року Справа № 826/14888/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.07.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує про наявність рішення Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/5984/14 та виконавчого листа про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 , виданого 24.02.2017, за яким відкрито постановою виконавця від 15.03.2017 виконавче провадження №53587737, боржником є позивач. 10.08.2017 постановою виконавця закінчено виконавче провадження та повернуто виконавчий лист у зв`язку із його повним виконанням.

Під час ознайомлення, 20.09.2017 із матеріалами виконавчого провадження, позивачу було вручено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, яка виділена в окреме виконавче провадження №54708205. ОСОБА_1 зазначає про незаконність постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки в порушення ч. 2 ст. 22, ст. 26, ст. 28, ст. 63, ч. 4 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець незаконно проводив виконавчі дії за виконавчим провадженням №53587737, допускав помилки, порушував встановлені законодавством вимоги до виконавчого документа, порушував строки вчинення дій, без отримання повідомлення про вручення боржнику постанови і без залучення понятих у виконавчому провадженні, виконавець виконував виконавчі дії по примусовому вселенню особи до квартири, не перевіривши добровільне виконання боржником рішення суду по справі №755/5984/14, виставляв вимоги до позивача, які наявні в матеріалах виконавчого провадження від 07.06.2017 та від 19.06.2017, але такі боржник не отримував як і постанови про відкриття виконавчого провадження. Всі документи виконавця винесені після спливу строку добровільного виконання виконавчого документа. ОСОБА_1 з такими діями виконавця позивач не погоджується та зазначив про оскарження їх в судовому порядку.

20.11.2017, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

12.01.2018 до справи долучено заперечення проти адміністративного позову від відповідача, в яких вказано про те, що боржнику було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2017 № 53587737 щодо виконання виконавчого листа №755/5984/14-ц виданого 24.07.2017 Дніпровським районним судом м. Києва. З урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. В постанові від 15.03.2017 вказано боржнику про добровільне виконання рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнення виконавчого збору в сумі 6400,00грн. 29.05.2017 державним виконавцем проведено перевірку самостійного виконання рішення суду боржником, та встановлено не виконання такого, що підтверджується складеним актом, наявним в матеріалах виконавчого провадження. Відповідно, 07.06.2017 та 19.06.2017 було винесено вимоги до боржника щодо виконання виконавчого документа, які надіслані останньому належним чином. Відповідач зазначив також, що 23.06.2017 від боржника надійшла заява про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку із несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження та враховуючи, що надіслана кореспонденція була повернута адресату за закінченням терміну зберігання, з дотриманням ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 27.06.2017 про відкладення проведення виконавчих дій до 03.07.2017, яку направлено сторонам за виконавчим провадженням. 29.06.2017 отримано від стягувача заяву про призначення дій щодо примусового виконання рішення суду та 03.07.2017 отримано заяву від боржника про зупинення виконавчого провадження, на що надіслано відповіді та 28.07.2017 виконавцем винесено вимогу на 31.07.2017 та призначені виконавчі дії щодо перевірки самостійного виконання боржником рішення суду. 28.07.2017 винесено наступну вимогу щодо перевірки виконання рішення суду боржником 31.07.2017 та під час самостійної перевірки виконання боржником виконавчого документа, виконавцем встановлено не виконання останнього про що складено акт. Всі наступні дії виконавця направлені на забезпечення виконання боржником виконавчого документа: 01.08.2017 вимога про забезпечення участі представника ССД Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації; 01.08.2017, у присутності понятих та працівників поліції, вчинено дії по виконанню рішення суду, складено відповідний акт. Як наслідок, 10.08.2017 виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виведення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в окреме виконавче провадження.

Відповідач вважає необґрунтовані твердження вказані в позовній заяві, дії за виконавчим провадження вчинялись державним виконавцем із дотриманням чинних положень норм Закону України «Про виконавче провадження», боржник вчиняв у виконавчому проваджені безпідставні дії по затягуванню виконання виконавчого документа. Стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням визначено ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та посилаючись на ч. 5 ст. 13 вказаного Закону зауважує, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцем не є підставою для скасування такого рішення чи вчинення виконавчої дії, крім випадків, коли врони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої вказаним Законом, під час виконавчого провадження не порушено жодних прав боржника на самостійне виконання рішення суду, відсутні жодні підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору, у задоволенні позову просить відмовити.

Долучено також матеріали виконавчого провадження №53587737 та виділеного виконавчого провадження № 54708205.

14.03.2018, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва зупинено провадження в адміністративній справі №826/14888/17 до набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/10030/17.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

30.01.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.01.2023 справа розподілена судді Войтович І.І.

01.02.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу та ухвалено вважати зупиненим провадження у адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/10030/17.

10.04.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду, враховуючи встановлені обставини набрання чинності рішення Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/10030/17, поновлено провадження у справі згідно ст. 237 КАС України та призначено справу до судового розгляду на 17 квітня 2023 року о 11:00 год.

01.05.2023 судом отримано заяву від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

17.04.2023 в судове засідання відповідач не з`явився, явку свого представника до суду не забезпечив, причина неявки суду не відома, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною у справі довідкою від 12.04.2023, суд на місці ухвалив, судове засідання призначити на 24 квітня 2023 року о 14:00 год.

24 квітня 2023 року до суду сторони не прибули, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином, суд на місці ухали відкласти судове засідання на 03 травня 2023 року о 14:00 год.

03.05.2023, за відсутності інших клопотань чи заяв, а також додаткових документів від сторін по справі, враховуючи отриману заяву від позивача 01.05.2023, ухвалою суду, відповідно до п. 9 ст. 205 та ч. 8 ст. 262 КАС України, вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Таким чином, адміністративна справа вирішується судом у порядку письмового провадження за наявними у ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм наступну правову оцінку.

За матеріалами виконавчого провадження №53587737 слідує, що на підставі заяви ОСОБА_2 та виконавчого листа №755/5984/14 виданого 24.02.2017 про вселення, постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.03.2017 відкрито виконавче провадження № 53587737.

Боржником за виконавчим документом визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

За виконавчим листом вбачається, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року у справі №755/5984/14 набрало чинності - 08.09.2016, строк пред`явлення до виконання 08 вересня 2019 року.

В п. 2 вказано постанови зазначено про виконання Боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.

За п. 3 зазначено про стягнення з Боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 6400,00 грн.

Постанова від 15.03.2017 надіслана сторонам виконавчого провадження належним чином, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах виконавчого провадження.

29.05.2017 державним виконавцем складено акт у присутності Стягувача ОСОБА_2 щодо самостійного виконання Боржником рішення суду у строк, визначений виконавцем та зафіксовано не виконання Боржником рішення суду щодо вселення ОСОБА_2 з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 , а саме з підстави не надання доступу Боржником до квартири.

07.06.2017 та 19.06.2017 вбачаються складення та надіслання виконавцем до Боржника вимог про виконання виконавчого листа №755/5984/14 від 24.02.2017 із визначенням певної дати та часу виконання, можливості самостійного виконання виконавчого документа Боржником, які надіслані сторонам виконавчого провадження належним чином. Зокрема, у вимогі від 19.06.2017 вбачається зазначення виконавцем про обставини не отримання Боржником вимоги від 07.06.2017, виконавчі дії відповідно перенесено на 27.06.2017.

23.06.2017 представник Боржника Муляр А.М. звертався до виконавця із заявою про відкладення примусового виконання у ВП № 53587737 оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження отримано 23.06.2017.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 27.06.2017 виконавцем відкладено проведення виконавчих дій до 03.07.2017, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження згідно даних УДППЗ «Укрпошта» надійшла на поштове відділення за місцем проживання Боржника 21.06.2017 та 21.06.2017 не вручена під час доставки.

Стягувач за заявою від 29.06.2017 адресованої виконавцю, просила призначити вчинення державним виконавцем виконавчих дій за виконавчим документом на 01.08.2017 о 16:00 год., залучити органи поліції та забезпечити їй з дітьми доступ до квартири.

03.07.2017 представник Боржника подав до виконавця заяву із проханням зупинити виконавче провадження №53587737, оскільки 03.07.2017 ОСОБА_1 подано скаргу на рішення, дії/бездіяльність державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні до закінчення розгляду судом скарги та виправлення описки у виконавчому документі. До заяви долучено копію згаданої скарги.

Державним виконавцем складено та надіслано на адресу ОСОБА_1 14.07.2017 відповідь на заяву про зупинення виконавчого провадження та зазначено про визначені підстави законодавством щодо зупинення виконавчого провадження згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та повідомлено про відсутність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

28.07.2017 державним виконавцем складено акт щодо встановлення обставин не виконання самостійно виконавчого документу Боржником.

28.07.2017 складено надіслано на адресу Боржника вимогу державного виконавця щодо вчинення дій по виконанню виконавчого документа 31.07.2017 о 18:00 год.

Також, 28.07.2017 складено та надіслано вимогу про забезпечення Боржником виконання виконавчого документа щодо вселення 31.07.2017 о 18:00 год., самостійного виконання виконавчого документа та призначення вчинення виконавчих дій виконавцем на 01.08.2017 о 16:00 год.

31.07.2017 державним виконавцем складено акт у присутності Стягувача, представника Боржника Муляр А.М. та двох понятих та зафіксовано про не виконання у визначений строк самостійно виконавчого документа Боржником, не надання Боржником доступу до квартири.

31.07.2017 представником Боржника Муляр А.М. заявлено відвід державного виконавця.

01.08.2017 державним виконавцем складено вимогу щодо залучення до виконавчих дій представника Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації на 01.08.2017 о 16:00.

01.08.2017 за участю Стягувача, Боржник не з`явився, понятих та представника Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, державним виконавцем складено акт та зафіксовано про фактичне виконання рішення суду, Стягувач із малолітніми дітьми вселені до спірної кватири. Божник на виконавчі дії не з`явився.

В матеріалах даного виконавчого провадження міститься заява від представника Боржника щодо відстрочення примусового виконання до закінчення розгляду скарги на державного виконавця та виправлення описки у виконавчому листі.

02.08.2017 державним виконавцем надіслано на адресу ОСОБА_1 відповідь та вказано про відсутність обставин та підстав для відстрочення виконання виконавчого листа №755/5984/14 від 24.02.2017 та представнику Боржника Муляр А.М. надіслано листа від 04.08.2017 щодо поданого відводу державному виконавцю, вказано про відсутність підстав для здійснення відводу.

10.08.2017 своєю постановою державний виконавець закінчив виконавче провадження №53587737 за п. 9 ч. 1 ст. 39 та згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду та в повному обсязі.

Пунктом 2 вказаної постанови зазначено про те, що постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження вивести в окреме провадження.

Із наявної заяви в матеріалах вказаного виконавчого провадження представника позивача Муляр А.М., вбачається ознайомлення останнього з матеріалами ВП № .09.2017 та 11.10.2017, отримання 10.08.2017 постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.09.2017. Також містяться матеріали за скаргою Боржника на рішення та дії державного виконавця.

Відповідно, за виділеними в окреме виконавче провадження № 54708205 стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження слідує наявність постанови державного виконавця, прийнятої відповідно до ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», від 04.07.2017 за ВП 53587737 про стягнення з Боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 6400,00 грн.

Стягувачем виступає: Дніпровський районний відділ державно виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, .

Вказана постанова є виконавчим документом та на набирає чинності з моменту її винесення зі строком пред`явлення до виконання три місяці.

За обліковою карткою по зведеному виконавчому провадженню вбачається залишок суми стягнення з Боржника за ВП 54708205 - 6502,00 грн.

Вказана постанова від 04.07.2017 за ВП 53587737 надіслана Боржнику належним чином 04.07.2017.

За ВП №54708205 у відповідності до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 14.09.2017 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору у сумі 6400,00 грн. за постановою від 04.07.2017 №53587737, надіслана Боржнику належним чином 15.09.2017.

15.09.2017 у відповідності до ст.ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату Боржника за місцем роботи ПАТ «Київенерго» по вул. І. Франка, 5, м. Київ.

Суд зауважує, що у даній справі позивач ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця від 04.07.2017 про стягнення виконавчого збору винесену в межах ВП 53587737.

Постанова державного виконавця від 14.09.2017 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення за виконавчого збору у сумі 6400,00 грн. за постановою від 04.07.2017 №53587737, що виділено в окреме виконавче провадження №54708205 не є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно, суд вирішує дану справу враховуючи обставини прийнятого Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ.

Позивач у поданій до суду заяві від 01.05.2023 наполягає на протиправності спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 04.07.2017 та просить суд справу розглянути без участі позивача за наявними у справі матеріалами та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи наявний у справі відзив від відповідача, поданий до суду 12.01.2018, суд враховує позицію останнього, який просить суд відмовити в задоволенні позову.

Предметом спору у справі є постанова державного виконавця від 04.07.2017 за виконавчим провадженням № 53587737 про стягнення виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн., у зв`язку з чим судом підлягає встановленню протиправність чи законність спірної постанови у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України та дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначеного ч. 3 вказаної статті цього кодексу.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою та четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, у відповідній редакції) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед переліченого: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки, а також за ч. 3 ст. 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з урахуванням вказаного, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 № 1404-VIII).

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 19 Закону 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону 1404-VIII).

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону 1404-VIII боржник, серед іншого, зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону 1404-VIII).

Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону - за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Враховуючи предмет виконання виконавчого документа № 755/5984/14 щодо вселення Стягувача ОСОБА_2 та її малолітніх дітей до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ст. 67 Закону № 1404-VIII державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача.

У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

За обставинами, які склались під час вчинення державним виконавцем дій за ВП № 53587737, вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/10030/17 за скаргою ОСОБА_1 про встановлення незаконності рішення дій/бездіяльності державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Копитко Б.В., що полягає у порушенні прав боржника знати про відкрите відносно нього виконавче провадження, у порушенні права боржника на добровільність вселення стягувача згідно акту державного виконавця від 29 травня 2017 року про примусове вселення ОСОБА_2 у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , без участі у примусовому виконанні понятих і працівників поліції та неповідомлення про примусове вселення ОСОБА_2 , прийнято рішення від 19.02.2018, яким в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2018 по справі №755/10030/17, застосовуючи п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника заінтересованих осіб на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 22.12.2018.

Відповідно, вбачається, що дії та рішення державного виконавця вчинені та прийняті в межах виконавчого провадження № 53587737 не визнано незаконними, судом не встановлено порушення виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого листа № 755/5984/14.

Доказів порушення процедури прийняття рішень та вчинення дій державним виконавцем визначених Законом України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження № 53587737 позивачем до суду не надано.

Позивач у даній справі свої вимоги обґрунтовує протиправністю вчинених дій та прийнятих рішень виконавцем в межах виконавчого провадження № 53587737, вказуючи на неправомірне відкриття виконавчого провадження, не усунення допущених помилок у виконавчому листі, вчинення протиправних дій на виконання виконавчого листа.

Суд застосовує у справі положення ч. 4 ст. 78 КАС України, яка визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки у справі відсутні докази протиправності дій та рішень державного виконавця, вчинених в межах виконавчого провадження № 53587737, рішенням Дніпровського районного суду м. Києві у справі №755/10030/17 за скаргою ОСОБА_1 відмовлено, рішення набрало законної сили, відповідно у суду за вказаною справою відсутні підстави та обставини для встановлення правомірності та законності дій і рішень державного виконавця за ВП № 53587737.

Відповідно, суд зазначає, що пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

В даній справі державним виконавцем разом із постановою про відкриття виконавчого провадження № 53587737, прийнято постанову від 04.07.2017 про стягнення виконавчого збору з Боржника ОСОБА_1 в сумі 6400,00 грн. Стягувачем виступає: Дніпровський районний відділ державно виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, .

Вказана спірна постанова від 04.07.2017 є виконавчим документом та на набирає чинності з моменту її винесення зі строком пред`явлення до виконання три місяці.

Виконання вказаної постанови відбувається із моменту винесення державним виконавцем постанови від 14.09.2017 про відкриття виконавчого провадження №54708205 з підстав набрання чинності постанови від 04.07.2017 №53587737.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пункт 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Суд зазначає, що у вказаній справі відсутні обставини виконання виконавчого документу Боржником до винесення державним виконавцем постанови від 04.07.2017 про відкриття виконавчого провадження № 53587737 за виконавчим листом №755/5984/14, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 24.02.2017.

Вселення Стягувача за виконавчим листом №755/5984/14 відбувалось без участі Боржника, відсутні обставини самостійного добровільного виконання виконавчого документу.

Відповідно, за наслідками закінчення виконавчого провадження, виконавчий збір було виділено в окреме виконавче провадження №54708205.

Суд зазначає, що постанова виконавця від 04.07.2017 за ВП № 53587737 є виконавчим документом, підлягає виконанню Боржником.

Позивачем та/або представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів протиправності спірної постанови державного виконавця в межах визначених Законом № 1404-VIII.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Позивач не обґрунтував та не надав належних та достатніх доказів щодо наявності обставин протиправності спірної постанови від 04.07.2017 про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №53587737 та відповідач в свою чергу довів законність та правомірність спірної постанови.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про правомірність та законність винесеної державним виконавцем постанови від 04.07.2017 за виконавчим провадженням №53587737 щодо стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 6400 грн., відповідність останньої ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Водночас суд зауважує, що дії державного виконавця та винесення ним спірної постанови у даній справі прийняті у відповідності та з дотриманням положень чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Решта доводів та тверджень сторін по справі не впливають на висновки суду.

Питання щодо витрат по справі суд не вирішує за відсутність на те процесуальних підстав.

У зв`язку із відпусткою судді з 08.05.2023 по 22.05.2023 включно, повний текст постанови виготовлено та підписано 23.05.2023.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Войтович І.І.

Рішення виготовлено та підписано 23.05.2023.