Справа № 200/14104/21
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Справа№200/14104/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Мухіної Є.О., за участю позивача не з`явився, за участю представника відповідача Коваленка Ю.М., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Позов вмотивовано тим, що позивач проходив службу в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі з 08.02.2019 по 01.03.2021 року на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції). Позивач зазначив, що наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі від 07.02.2019 №2 о/с його було призначено на посаду слідчого Першого слідчого відділу, вказаним наказом йому був встановлений посадовий оклад згідно з штатним розписом, надбавку за вислугу років відповідно до його стажу роботи на державній службі у розмірі 15 відсотків посадового окладу. Наказом Державного бюро розслідувань №270-ос від 07.08.2019 позивачу присвоєний восьмий ранг державного службовця, як такому, що пройшов випробування та має військове звання старшого лейтенанта юстиції. Позивач зауважив, що відповідно до розрахункових листів ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо виплати заробітної плати його посадовий оклад як слідчого Першого слідчого відділу у період з лютого 2019 по грудень 2019 року складав 35 240,00грн. Відповідно до наказу директора Державного бюро розслідувань від 31.01.2020 №11ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2020 рік», яким встановлено посадовий оклад слідчого Першого слідчого відділу 42 040,00 грн. Позивач зазначив, що наказом директора Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 року №23-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача було звільнено з займаної посади слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Мелітополі з 01.03.2021 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби. Позивач зауважив, що відповідачем нараховувалася та виплачувалася йому заробітна плата відповідно до ЗУ №794-VIII у період з 01.02.2019 по 31.12.2019 року, виходячи з посадового окладу 35 240,00 грн. (1762,00 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року помноженого на 20), який він обраховував з урахуванням положень пункту 8 Прикінцевих положень ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», а у період з 01.01.2021 по 01.03.2021 року 42 040,00 грн. (2102,00 грн. помноженого на 20), який обраховував з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік». Позивач зазначив, що при нарахуванні йому посадового окладу відповідачем у 2019 році за основу був взятий прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений станом на 1 січня 2018 року, який складав 1762,00 грн., замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених станом на 1 січня 2019 року 1921,00 грн. Так само відповідачем при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу у 2021 році, за основу при нарахуванні посадового окладу був взятий прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлених станом на 1 січня 2020 року у сумі 2102,00 грн., замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених станом на 1 січня 2021 року 2270,00 грн. Таким чином на думку позивача, відповідач діяв з порушенням вимог статті 43 Конституції України та статті 20 ЗУ №794-VIII, не нарахував та не виплатив йому у період з лютого 2019 по грудень 2019 року заробітну плату на суму 41 400,77 грн., а у період з січня 2021 по березень 2021 року заробітну плату на суму 7 548,76 грн. Позивач просив визнати дії відповідача протиправними та стягнути суми недоплаченої заробітної плати.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно до ЗУ «Про державне бюро розслідувань» трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія ЗУ «Про державну службу». Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку встановленого законодавством. Відповідач зазначив, що відповідно до частини 2, 3 ст.50 ЗУ «Про державну службу», заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення). ЗУ «Про Державне бюро розслідувань» визначено, що заробітна плата працівників ДБР складається з: посадового окладу; доплати за вислугу років; доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця; доплати за науковий ступінь. Відповідач зауважив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Таким чином в даному випадку норми ЗУ «Про Державне бюро розслідувань» є спеціальними відносно норм ЗУ «Про державну службу». Відповідач зазначив, що посадовий оклад позивача за період з 08.02.2019 по 31.12.2019 року складав 35 240,00 грн. (1762*20=35 240) на підставі пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний бюджет України за 2019 рік», яким встановлено що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року тобто 1 762,00 грн. Відповідач зазначив, що посадовий оклад позивача за період з 01.01.2021 по 01.03.2021 року складав 42 040,00грн. (2102*20=42 040), відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», яким визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2102 грн. Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення суми інфляційних витрат у зв`язку із затримкою термінів виплати недоплаченої заробітної плати, відповідач зазначив, що дана вимога є похідною від вимоги позивача про виплату недоплаченої заробітної плати, а оскільки відповідачем нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалась без порушень чинного законодавства, то підстави для задоволення цієї вимоги задоволенню не підлягають. Відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову позивача у повному обсязі.

Сторони по справі про розгляд справи були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними повідомленнями.

Позивач (та/або його представник) до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача з`явився до зали судового засідання. В судовому засіданні представник відповідача надав інформацію аналогічну викладеній у відзиві, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.11.2021.

10.11.2021 розгляд справи №200/14104/21 відкладено на 14.12.2021 у зв`язку з наданням додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.02.2022.

01.02.2022 розгляд адміністративної справи відкладено до 22.02.2022.

22.02.2022, у звязку із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України, розгляд справи відкладено на 06.04.2023.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.04.2023 розгляд справи відкладено до 17.05.2023 з клопотаннями позивача та представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданим Службою безпеки України від 11.04.2017 року.

Відповідач, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі (), в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу з наказу №2 о/с від 07.02.2019 року, виданого директором ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, 08 лютого 2019 року, позивач призначений на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі з 08 лютого 2019 року, як обраного за конкурсом, з випробувальним строком 6 місяців. Позивачу встановлено посадовий оклад згідно з штатним розписом, надбавку за вислугу років (стаж роботи на державній службі на 08.02.2019 року становить 08 років 05 місяців 17 днів) 15 відсотків посадового окладу.

Відповідно до наказу «Про присвоєння рангів» №270-ос від 07.08.2019 року, виданим в.о. Директора ДБР, позивачу з 12 серпня 2019 року присвоєний 8 (восьмий) ранг державного службовця як такому, що пройшов випробування та має військове звання старшого лейтенанта юстиції.

Відповідно до наявних в матеріалах справи: подання заступника начальника Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Мелітополі про встановлення щомісячної доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці працівникам Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 06.08.2019 року, в якому зазначено, що позивач має право на доплату, яка становить 5 відсотків від посадового окладу та подання начальника Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Мелітополі про встановлення щомісячної доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці працівникам Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 15.10.2019 року, в якому зазначено, що позивач має право на доплату, яка становить 5 відсотків від посадового окладу.

Наказом директора Державного бюро розслідувань від 04.03.2019 №31ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі» затверджено та введено в дію штатний розпис Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на 2019 рік.

Відповідно до зазначеного наказу посадовий оклад слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, складав 35240,00 грн.

Наказом директора Державного бюро розслідувань від 31.01.2020 №11ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на 2020 рік», затверджено та введено в дію штатний розпис Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на 2020 рік. Визнано таким, що втратив чинність Наказ директора Державного бюро розслідувань від 04.03.2019 №31ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі».

Відповідно до зазначеного наказу посадовий оклад слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, складав 42 040,00 грн.

Наказом в.о. директора Державного бюро розслідувань від 25.01.2021 №43ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на 2021 рік» затверджено та введено в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Мелітополі, на 2021 рік».

Відповідно до зазначеного наказу посадовий оклад слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, складав 42 040,00 грн.

Позивача було звільнено з займаної посади з 01.03.2021 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » №34 о/с від 26.02.2021 року, виданого т.в.о. директора Державного бюро розслідувань. Відповідно до п.1 зазначено звільнити ОСОБА_1 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, 01 березня 2021 року, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.

Спірним питанням у даній справі є нарахування посадового окладу позивачу за період з лютого 2019 по грудень 2019 року та з січня 2021 по березень 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною сьомою статті 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України Про оплату праці встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Закон України від 12.11.2015 №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон №794-VIII, у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань.

Відповідно до статті 1 Закону №794-VIII, Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

У подальшому, вказана норма зазнала законодавчих змін, з урахуванням яких, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції (згідно із Законом України №305-IX від 03.12.2019 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань»).

Нормами статті 20 Закону №794-VIII врегульовано питання грошового забезпечення та оплати праці працівників Державного бюро розслідувань.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону №794-VIII, заробітна плата працівників Державного бюро розслідувань складається з: 1) посадового окладу; 2) доплати за вислугу років; 3) доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; 4) доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця; 5) доплати за науковий ступінь.

Розмір премії не може перевищувати 30 відсотків посадового окладу працівника Державного бюро розслідувань.

Пунктом 6 частини четвертої статті 20 Закону №794-VIII установлюються такі посадові оклади працівників Державного бюро розслідувань відповідно до розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року: слідчий, дізнавач, оперуповноважений органу Державного бюро розслідувань - 20.

Суд зазначає, що спеціальним Законом №794-VIII визначено складові заробітної плати працівників Державного бюро розслідувань, яка, серед іншого, в даному випадку складається з посадового окладу у розмірі 20 прожиткових мінімумів встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Однак, норма пункту 6 частини четвертої статті 20 Закону №794-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу слідчого, дізнавача або оперуповноваженого органу Державного бюро розслідувань (20), але не встановлює самого розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього.

У зв`язку з цим, для встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року необхідно звернутися до іншого закону, який встановлює такий розмір прожиткового мінімуму при визначенні базового розміру посадового окладу слідчого, дізнавача або оперуповноваженого органу Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Конституцією України в ст. 92 визначено, що Державний бюджет України затверджується Верховною Радою України. Бюджет держави затверджується на один бюджетний рік. З початком нового бюджетного року починає діяти новий бюджет.

Відповідно до Конституції України закон про Державний бюджет України діє з 1 січня по 31 грудня календарного року.

Державний бюджет України складається зі статей, якими затверджено загальний обсяг доходів та видатків державного бюджету, дефіцит державного бюджету, граничний обсяг державного боргу, розподіл бюджету на загальний та спеціальний фонди, а також з таблиць, якими визначено доходи державного бюджету, розподіл видатків державного бюджету між органами державної влади та розподіл міжбюджетних трансфертів між місцевими бюджетами.

Кошти на фінансування органу державної влади передбачаються у Державному бюджеті України.

Виключно Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік, встановлюється розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Отже іншими законами, з огляду на спірні періоди, є положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Так, відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

Разом з тим, згідно з пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року, який відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становить 1762 грн.

Крім того, відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Суд враховує, що за наявності в спеціальному законі (який встановлює конкретні розміри прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року) спеціальної норми щодо розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу слідчого, дізнавача або оперуповноваженого органу Державного бюро розслідувань, відповідач не вправі був застосовувати загальну норму щодо розміру прожиткового мінімуму для (всіх інших) працездатних осіб, навіть якщо розмір прожиткового мінімуму в загальній нормі більший за розмір прожиткового мінімуму в спеціальній нормі.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку про те, що законодавець чітко передбачив, що для визначення посадових окладів слідчого, дізнавача або оперуповноваженого органу Державного бюро розслідувань застосовується розмір працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, установлений на 01 січня відповідного календарного року, з 1 січня - 2102 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач нараховував та виплачував заробітну плату позивачу відповідно до Закону №794-VIII у період з 08.02.2019 по 31.12.2019, виходячи з посадового окладу 35240,00 грн. (1762,00 грн. х 20), який обраховував з урахуванням положень пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», а у період з 01.01.2021 по 01.03.2021 складає 42040,00 грн. (2102,00 грн. х 20), який обраховував з урахуванням положень пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

За правилами ст. 17 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», фінансове та матеріально-технічне забезпечення Державного бюро розслідувань здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Державного бюро розслідувань за рахунок будь-яких інших джерел забороняється, крім випадків, передбачених міжнародними договорами України проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку. Забезпечення Державного бюро розслідувань необхідними матеріальними засобами, технікою, обладнанням, іншим майном для службової діяльності здійснюється відповідно до законодавства України про публічні закупівлі. Гарантується повне і своєчасне фінансування Державного бюро розслідувань в обсязі, достатньому для його належної діяльності. У кошторисі Державного бюро розслідувань передбачається створення фонду для проведення оперативно-розшукових (негласних слідчих) дій.

Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.

Як зазначалось вище, пунктом 6 частини четвертої статті 20 Закону №794-VIII установлюються посадові оклади працівників Державного бюро розслідувань із визначенням розрахункової величини, саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 календарного року.

Саме Законом про Державний бюджет на відповідний рік визначається розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як розрахункову величину, якій слід застосовувати у зазначених випадках.

Враховуючи вищезазначене, суд не убачає суперечності між пунктом 6 частини четвертої статті 20 Закону №794-VIII і Законами України Про державний бюджет України на 2019, 2021 роки при вирішенні питання щодо розрахунку посадового окладу позивача.

Закон України «Про Державний бюджет України...» на відповідний рік, як Закон, яким регулюються бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників Державного бюро розслідувань, як таких, що фінансуються з державного бюджету, і який визначає посадові оклади працівників Державного бюро розслідувань визначає розмір та порядок виплати заробітної плати працівникам Державного бюро розслідувань.

У Законі №1082-ІХ законодавцем конкретизовано перелік працездатних осіб та встановлено окремі розміри прожиткового мінімуму для суддів, прокурорів окружної прокуратури та працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що у спірному випадку не суперечить Конституції України та Закону № 794-VIII.

Крім того, слід звернути увагу, що рішення щодо неконституційності п. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» Конституційним Судом України не приймалися, а тому підстави для їх незастосування відповідачем були відсутні

Таким чином, застосовуючи норми пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», а у період з 01.01.2021 по 01.03.2021 застосовуючи приписи відповідно до положень пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» в частині встановлення розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу слідчого, дізнавача або оперуповноваженого органу Державного бюро розслідувань, відповідач діяв відповідно до вимог чинного у цей період законодавства.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що норми КАС України та Закону України «Про судовий збір» не передбачають розподілу (стягнення) судових витрат, які не були здійснені, тому питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі про визнання дій протиправними та стягнення коштів - відмовити у повному обсязі.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 17 травня 2023 року за участю представника відповідача.

Повний текст рішення виготовлено та підписано відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець