Справа № 161/3151/23
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3151/23
Провадження № 2-а/161/106/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі

головуючої судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Вольської А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Савчин А.І.

представника відповідача Літвака О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що20.02.2023 близько 23 год. 30 хв. він рухався по пр. Волі у м. Луцьку на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , з дотримання Правил дорожнього руху України (далі ПДР), де був зупинений працівниками поліції. При зупинці, йому було повідомлено її причину, а саме порушення п. 19.1, рух автомобілем без увімкнених фар ближнього світла.

З інкримінованим правопорушенням, він не погоджується, оскільки на його автомобілі під час руху були увімкнуті фари ближнього світла, а також у зв`язку з недостатньою видимістю, додатково були увімкнуті протитуманні фари.

Через мобільний за стосунок «Дія» він дізнався про те, що 20.02.2023 відносно нього було винесено постанову серія ЕАС № 6574247, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

Зазначає, що жодного порушення ним ПДР допущено не було, а винесена постанова є незаконною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, скасувати постанову серії ЕАС № 6574247 від 20.02.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі, що передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити. Стягнути з відповідача на його користь понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 01.03.2023 відкрито провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив у якому останній позов не визнав. Зазначив, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.283 КУпАП, а тому є законною, при її винесенні інспектором патрульної поліції роз`яснено особі її права згідно ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім цього, інспектором у відповідність до вимог ст. 252 КУпАП, враховуючи обставини справи, власні спостереження, прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Факт порушення ОСОБА_1 ПДР підтверджується: відеозаписом з технічного пристрою, а саме відеореєстратора Ксіомі із службового автомобіля патрульної поліції video081364121 від 20.02.2023 року, на якому зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та відеозаписом export-5iuyh з портативного нагрудного відеореєстратора поліцейського, з якого слідує, що водій здійснював керування автомобілем марки Mercedes-Benz с220 д.н.з. « НОМЕР_1 » по пр. Волі без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби. Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення не було надано, а ті обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, наведені ним з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. З урахуванням наведено представник відповідача, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідач скористався правом на подання відповіді на відзив.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали та просили задовольнити з наведений у позові підстав.

Представник відповідача, в судовому засіданні позовних вимог не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

20.02.2023 року інспектором батальйону № 1 роти № 3 УПП у Волинській області ДПП Петруковим П.Б. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6574247 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 20.02.2023 о 23 год. 28 хв. в м. Луцьку по пр. Волі, 81 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1.а ПДР.

Відповідно до п. 19.1 «а» ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції, позивач свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не визнавав, про що свідчить факт подачі до суду позову.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, правомірность дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, стороною відповідача, суду є недоведеною.

Як вбачається із долученого відеозапису із відеореєстратора Ксіомі із службового автомобіля патрульної поліції video081364121 від 20.02.2023, на ньому зафіксовано автомобіль, який рухається вулицею. З такого відеозапису не можливо встановити ні марку транспортного засобу, ні його номерний знак, а також особу яка здійснювала керування ним.

Щодо відеозаписом export-5iuyh з портативного нагрудного відеореєстратора поліцейського, то на ньому зафіксовано події, які мали місце 20.02.2023 в м. Луцьку по пр. Волі, 81, за участю ОСОБА_1 .

На відеозаписі зафіксовано спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 та відповідно процедура складання відносно нього постанови.

Доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Луцьку по пр. Волі, 81 без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, матеріали відеофіксації не містять.

У своїй Постанові від 13.02.2020 року при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний Суд прийшов до висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду даної справи обставини, у своїй сукупності, свідчать про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, стороною відповідачів суду не надані, відзив на адміністративний позов та додані до нього докази, не спростовують доводи позивача, то суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, які він поніс у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72-77, 139, 243-246, 250, 286, 293 КАС України, ч.2 ст.122 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАС № 6574247 від 20 лютого 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Відповідач Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України (адреса: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта