Справа № 520/188/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

24 травня 2023 р. справа № 520/188/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною (незаконною) відмову відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, у перерахунку пенсії по інвалідності, відповідно його бажання, та відповідно наданих прав приписами Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року №2262-ХІІ та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, відмову у здійсненні перерахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом з 1 січня 2023 року, а саме (5х6700=33.500 грн.), без застосування формули, зазначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплати пенсії за минулий час, відмову почати виплачувати пенсію у перерахованому розмірі; 2) зобов`язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, без обмеження розміру за поданою заявою, у відповідності до ст.11, ч.ч.1, 2 ст. 63 та ст.21 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року №2262-ХІІ з урахуванням за його, учасника ліквідації Чорнобильської катастрофи та її наслідків, заявленим бажанням на реалізацію права, закріпленого ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, здійснити перерахунок пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом з 1 січня 2023 року, а саме (5х 6700=33.500 грн.), без застосування формули, зазначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) проведення такого перерахунку пенсії починаючи з 25 квітня 2019 року, тобто з початку винесення Рішення Конституційного суду України № 1-р(ІІ)/2019 по справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) про право за бажанням на перерахунок пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року, на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року, на 1 січня 2022 року, та на 1 січня 2023 року, без застосування формули, зазначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) зобов`язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, здійснити ОСОБА_1 , виплату пенсії за минулий час загальною сумою (виключаючи поетапність виплати нарахованої пенсії); 5) зобов`язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, почати виплачувати ОСОБА_1 пенсію у перерахованому розмірі; 6) допущення рішення до негайного виконання.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що вчинена адміністративним органом відмова є протиправною і позбавляє громадянина права на отримання пенсії у належному розмірі.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що пенсія заявнику призначена по інвалідності відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні.

У відповіді на відзив позивач підтримав свою правову позицію, викладену в позовній заяві, та наполягав, що розмір його пенсії повинен обчислюватися з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив публічну службу в органах системи Міністерства внутрішніх справ України, документований посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії серії НОМЕР_1 , а також посвідченням інваліда війни ІІ групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни серії НОМЕР_2 .

Згідно з постановою №799 Військово-лікарської комісії УМВС України в Харківській області по установленню причинного зв`язку захворювання з наслідками аварії на ЧАЕС від 24.11.1998 року, захворювання заявника пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заявник з 23.02.2007 року перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії за вислугу років у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсію призначено у розмірі 77% грошового забезпечення (вислуга років 29 (календ.22)).

До основного розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка виплачується в розмірі 379,60 грн., як особі з інвалідністю II групи, встановленому постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.11.2011 № 1210.

Вказані обставини підтверджені протоколом про призначення пенсії та відомостями з пенсійної справи.

07.12.2022р. заявник через веб-портал звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з приводу перерахунку та виплати пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2023 року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, без застосування формули зазначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

При цьому, доказів звернення заявника до ГУ ПФУ в Харківській області з приводу перерахунку пенсії починаючи з 25.04.2019р., обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019р., на 01.01.2020р., на 01.01.2021р., на 01.01.2022р. позивачем усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України не надано, доводів про існування події такого звернення у тексті позову усупереч п.4 ч.5 ст.160 та п.5 ч.5 ст.160 КАС України не викладено, ознак існування згаданого звернення судом самостійно за власною ініціативою на виконання приписів ч.4 ст.9 та ст.80 КАС України не виявлено.

За зазначеним вище зверненням заявника з приводу перерахунку пенсії з 01.01.2023р. відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідачем-суб`єктом владних повноважень було вчинено відмову, оформлену листом від 02.01.2023 року за № 40-21897/М-02/8-2000/23 та умотивовану необхідністю особистого звернення громадянина до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) за місцем проживання.

Стверджуючи про протиправність вчиненої органом публічної адміністрації відмови, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України.

Пунктом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах та підрозділах внутрішніх справ України, є, зокрема Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. (далі за текстом - Закон № 2262-ХІІ).

Тому положення інших актів законодавства з питань пенсійного забезпечення поширюються на спірні правовідносини у субсидіарному порядку, за умови нездатності призвести до створення колізій із нормами Закону №2262-ХІІ як спеціальної норми права та за умови відсутності загрози порушення суті засадничих гарантій, запроваджених Законом №2262-ХІІ.

Так, відповідно до ст. 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з ст.11 Закону №2262-ХІІ умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цим Законом.

Статтею 21 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Отже, ст.21 Закону №2262-ХІІ унормований випадок призначення пенсії по інвалідності, у тому числі і особі, котра набула правовий статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, правила обчислення грошового забезпечення як розрахункової бази для обрахунку пенсії визначені ст.43 Закону №2262-ХІІ у разі призначення пенсії вперше та ст.63 Закону №2262-ХІІ у разі проведення перерахунку (обчислення нового розміру) пенсії у зв`язку із підвищенням будь-якого виду грошового забезпечення або введенням нового виду грошового забезпечення діючого публічного службовця.

Статтею 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017р. було передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону (ч.1 ст.59); Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону; (ч.2 ст.59); Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (ч.3 ст.59).

Звідси слідує, що за змістом ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017р. пенсія по інвалідності може бути обчислена або за правилами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", або з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, суд зважає, що у тексті ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017р. законодавець не використовував юридичну конструкцію, у силу якої пенсія по інвалідності підлягає призначенню саме у вигляді сталої та незмінної арифметичної величини у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат на 01 січня відповідного календарного року, так як сформульоване законодавцем правило прямо, чітко та однозначно передбачало обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а не призначення пенсії саме у такому розмірі.

Отже, для отримання пенсії за ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017р. особа мала відповідати таким критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; 2) участь особи відбувалась під час проходження дійсної строкової служби; 3) особа набула інвалідність внаслідок вищевказаної участі.

Рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019р. № 1-р(II)/2019 у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19) було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У вказаному рішенні також зазначено, що словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Законом України №1584-IX від 29.06.2021р. "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" положення ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були викладені у такій редакції: «При обчисленні пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа військовослужбовців, у тому числі військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт під час проходження військової служби (військових зборів), внаслідок чого стали особами з інвалідністю, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.».

Станом на момент подання заявником звернення від 07.12.2022р. були чинними положення ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021р. та втратили чинність положення ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017р., відносно яких і було постановлено рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019р. № 1-р(II)/2019 у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19).

Тому посилання заявника на рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019р. № 1-р(II)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) у даному конкретному випадку слід визнати юридично неспроможним.

При цьому, згідно з ч.1 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021р. пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Положення ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021р. унормовують випадок обчислення пенсії, призначеної у порядку ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і містять правило про те, що не пенсія підлягає обчисленню у п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а заробітна плата як розрахункова величина для обчислення пенсії обраховується з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Окремо суд зважає на запровадження законодавцем у ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021р. такої кваліфікуючої умови як обчислення заробітної плати з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою КМУ від 23.11.2011р. №1210 (далі за текстом Порядок №1210).

Частиною 1 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Частиною 5 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Як зазначалось судом вище такий порядок був затверджений постановою КМУ від 23.11.2011р. №1210.

Отже, і положення ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і положення ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021р. об`єктивно не можуть бути застосовані без використання норм Порядку №1210.

За матеріалами справи, заявник отримує пенсію по інвалідності, призначену у порядку ст.21 Закону №2262-ХІІ.

До основного розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка виплачується в розмірі 379,60 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.11.2011 № 1210.

Подане через веб-портал звернення заявника від 07.12.2022 року стосувалось виключно перерахунку пенсії з 01.01.2023р. із обчисленням розміру пенсії за правилами ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без застосування формули, зазначеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Доказів існування будь-яких інших звернень з приводу обчислення пенсії у згаданому порядку з інших дат матеріали справи не містять.

Суд відмічає, що приписи Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" унормовують виключно підстави призначення пенсії певним категоріям громадян, але при цьому не визначають самої процедури призначення пенсії.

Відтак, стосовно відносин з приводу процедури призначення пенсії та перерахунку пенсії у спірних правовідносинах можуть бути застосовані як норми Закону №2262-ХІІ і прийнятих у розвиток його положень підзаконних актів, так і норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Використання громадянином формуляру установленого зразка у процедурі ініціювання питання про призначення пенсії або про перерахунок пенсії передбачено лише нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою правління ПФУ від 25.111.2005р. №22-1 у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014р. №13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом Порядок №22-1).

Між тим, нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (затвердженого постановою правління ПФУ від 30.01.2007р. №3-1 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.02.2007р. за №135/13402) до моменту набрання чинності постановою правління ПФУ від 02.03.2023р. №10-1 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2023р. за №572/39628) не було передбачено обов`язкового використання громадянином формуляру установленого зразка у разі ініціювання процедури перерахунку розміру раніше вже призначеної пенсії.

Тому у даному випадку форма звернення заявника не має істотного чи вагомого юридичного значення для обрання суб`єктом владних повноважень форми правомірної реалізації управлінської функції за матеріалами звернення зацікавленої особи.

Суд відзначає, що у відмові, оформленої листом від 02.01.2023 року за № 40-21897/М-02/8-2000/23 пенсійний орган не зазначив жодних обґрунтувань стосовно відсутності у заявника права на перерахунок пенсії відповідно до положень ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без застосування формули, зазначеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, а лише рекомендував особисто звернутися з цього питання до відділу обслуговування громадян (сервісний центр), за місцем проживання.

Продовжуючи розгляд справи, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до вимог якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами та змістом належних норм права, суд констатує, що вчинена суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах оскаржена відмова у формі листа не умотивована ані належними та юридично спроможними судженнями про обставини фактичної дійсності - перешкоди в обчисленні пенсії заявника згідно з ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" без застосування формули, зазначеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, ані посиланням на належні норми закону, котрі б доводили відсутність у заявника такого права.

У ході розгляду справи владним суб`єктом не надано належних та достатніх доказів з приводу відповідності закону реально вчиненого управлінського волевиявлення у формі відмови в перерахунку пенсії заявника за зверненням від 07.12.2022 року.

Тому суд доходить до переконання про підтвердженність матеріалами справи обставин того, що у даному конкретному випадку адміністративний орган не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував не повно, діяння приватної особи з приводу звернення за перерахунком пенсії з 01.01.2023р. кваліфікував не правильно, допустив помилку у тлумаченні належної норми права, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується як із змістом нормативного регламентування, так із суттю, характером, наслідками вчинку приватної особи.

Разом з тим, з метою належного захисту порушеного права заявника, суд вважає достатнім визнати протиправною відмову владного суб`єкта, оформлену листом від 02.01.2023 року за № 40-21897/М-02/8-2000/23 та застосовуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України для ефективного захисту порушеного права заявника вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у спосіб зобов`язання владного суб`єкта повторно розглянути звернення від 07.12.2022 року у відповідності до ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням висновків у даній справі.

За іншими епізодами позов підлягає відхиленню у зв`язку із недоведеністю події звернення з приводу перерахунку пенсії з 01.01.2019р., 01.01.2020р., 01.01.2021р, 01.01.2022р., а також через спрямованість вимог не на захист реально порушеного у минулому суб`єктивного права, а на майбутнє, відносно правовідносин, котрі наразі ще не склались у часі.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; поза розумним сумнівом із достатньою повнотою виклав власні мотиви оцінки доводів сторін та обставин фактичної дійсності, тлумачення змісту належних норми права.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийті за межі позовних вимог.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлену листом від 02.01.2023 року за № 40-21897/М-02/8-2000/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344, адреса: 61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 07.12.2022 року.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева