Справа № 608/1061/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 608/1061/21 пров. № А/857/177/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року (прийняте в м. Тернополі суддею Чепенюк О. В.; складене у повному обсязі 19 грудня 2022 року) в адміністративній справі № 608/1061/21 за позовом ОСОБА_1 до Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, інспектора ДПС Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Оліярника Ярослава Григоровича, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати протиправною і скасувати постанову серії БАБ № 87392 від 23.05.2021 про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та стягнення на його користь за рахунок державник моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Позовну заяву обґрунтовував тим, що вважає постанову відповідача протиправною, позаяк є особою з інвалідністю 2 групи та відповідно до пункту 2.3 Правил дорожнього руху, йому дозволяється не пристібатися в населених пунктах; також він не вчиняв порушень користування попереджувальними сигналами, а тому накладення на нього штрафу у зв`язку з цим є незаконним. Також вказав, що незаконними діями поліцейських йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 50 000 грн, і яка полягає у душевних стражданнях через незаконне притягнення до відповідальності.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 873992 від 23 травня 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і всупереч об`єктивним обставинам справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вимоги апеляційної скарги, з покликанням на фактичні обставини справи та норми законодавства, обґрунтовує тим, що в ході дослідження наданого поліцейським відеодоказу жодним чином не надано оцінку змісту вказаного доказу, лише звернуто увагу на процесуальні питання його подання. У цьому відеодоказі чітко зафіксовано транспортний засіб позивача та сам факт порушення ним норм Правил дорожнього руху та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Факт наявності на поданому відеоматеріалі транспортного засобу позивача жодним чином не заперечувався його представником в ході огляду відеодоказу. Отже, поліцейським прийнято рішення в межах повноважень і відповідно до вимог чинного законодавства, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до приписів частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії БАБ № 873992 від 23.05.2021 про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної інспектором ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярник Я. Г., видно, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини п`ятої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) - за порушення правил користування ременями безпеки та частини другої статті 122 КУпАП - за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами (а. с. 166).

Так, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Citroлn», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 23.05.2021 о 14:55 год в місті Чортків по вул. Залізничній, не був пристебнутий ременем безпеки (п. 2.3в), а після зупинки поліцейським не увімкнув світловий сигнал аварійки (9.9 б).

У зв`язку з цим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені у справі обставини дають підстави вважати, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є вірними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно з підпунктом «б» пункту 9.9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно із частиною п`ятою статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною другою статті 122 КУпАП визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Також статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Як зазначено вище, вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що в ході дослідження наданого поліцейським відеодоказу жодним чином не надано оцінку змісту вказаного доказу, лише звернуто увагу на процесуальні питання його подання. У цьому відеодоказі чітко зафіксовано транспортний засіб позивача та сам факт порушення ним норм ПДР та КУпАП. Факт наявності на поданому відеоматеріалі транспортного засобу позивача жодним чином не заперечувався його представником в ході огляду відеодоказу.

З урахуванням вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах цих вимог.

Як видно із відповіді Чортківського РВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28.05.2021 на запит ОСОБА_1 про надання відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських, які зупиняли транспортний засіб позивача 23.05.2021, під час вчинення адміністративного правопорушення заявником 23.05.2021 в районі 14 - 15 год. в м. Чорткові по вул. Залізничній фото- та відеоілюстрація не проводилася (а. с. 20).

Під час розгляду справи в суді відповідачі не надали відеозаписів з нагрудного відеореєстратора поліцейського Оліярника Я. Г. за 23.05.2021.

Головне управління Національної поліції в Тернопільській області надало диск, як пояснив представник, з записом з реєстратора службового автомобіля патрульної поліції 23.05.2021, запис впродовж 18 секунд (а. с. 172).

На думку відповідача, це є електронний доказ, який підтверджує факт допущеного ОСОБА_1 правопорушення, а саме: не увімкнення аварійної сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського.

Проте, за результатами перегляду цього запису, неможливо встановити ні дату, ні час, ні місце події; обставини, за яких здійснений такий запис.

Тобто, цей запис не дає можливості для однозначного висновку про те, що мало місце порушення у виді не увімкнення аварійної світлової сигналізації ОСОБА_1 .

Також вказаний запис був відсутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення, позаяк відсутнє посилання на нього в оскаржуваній постанові.

Щодо належності та допустимості вказаного запису як відеодоказу в справі, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частин першої, третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом викладеного, частина третя статті 283 КУпАП містить імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові в справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 607/3394/17.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Також Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 в справі № 338/855/17 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 липня 2020 р. в справі № 463/1352/16-а.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, є недоведеним.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в іншій частині Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області жодним чином не мотивовані.

Відтак, з урахуванням приписів частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року в адміністративній справі № 608/1061/21 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 22 травня 2023 року.