Справа № 260/2362/23
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

11 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/2362/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеша С.А.,

за участі секретаря судових засідань Романець Е.М.,

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач не з`явився;

представник відповідача - Ковальчук Д.П.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а саме:

визнати протиправною бездіяльність Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення в 2016 році, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889;

зобов`язати Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у квітні 2016 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889;

визнати протиправними дії Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію "майстра" за період проходження військової служби у Південному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) у 2015-2016 роках, у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

зобов`язати Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію "майстра" з червня 2015 року по грудень 2016 року включно в розмірі 11% посадового окладу, визначену у додатку №25 до Постанови КМУ №1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) в частині невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби (31.07.206) та на час звільнення із військової служби (04.12.2016) у розмірі 2-х посадових окладів за військове звання та 2-х окладів за військове звання;

звільнити від сплати судового збору на підставі п. 1, 12 та 13 частини ч. ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.05.2023 року.

25.04.2023 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строків звернення до суду.

08.05.2023 року позивач подав да суду заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, позивач у підготовче засідання не з`явився, однак 08.05.2023 року подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строків звернення до суду та просив таке задоволити.

Вирішуючи питання щодо строку звернення до суду із даним позовом, суд виходить з наступного.

Як вбачається із заявленого клопотання представника відповідача, такий вказує на те, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про можливі порушення своїх прав чи інтересів зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Південного регіонального управління ДПС України, а саме 14.12.2016 року, а відтак пропустив строк звернення до суду, так як до суду звернувся лише 10.04.2023 року.

Разом з тим, представник відповідача наголошує на справах №807/732/18, №260/614/19, №260/2195/20, які містять додатки, що є доказами в даній справі, а отже знав про порушення своїх прав.

Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У даній справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просить здійснити нарахування та виплату надбавку за кваліфікацію, винагороду за тривалість безперервної 25-ти річної календарної військової служби, недоплачену допомогу на оздоровлення.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Проте, як на момент звільнення позивача з військової служби (05.12.2016 року), виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (14.12.2016 року), так і на момент отримання документів від відповідача, частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

З огляду на вказане, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 166, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 233 КЗпПУ суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 1469) про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі № 260/2362/21 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України. Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 22 травня 2023 року, після закінчення навчання у Національній школі суддів України.

СуддяС.А. Гебеш