Справа № 240/14053/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14053/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шимонович Роман Миколайович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

22 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 15.09.2020 року, викладену у листі №0600-0303-8/70484 від 08.12.2020 року у призначенні пенсії на пільгових умовах;

- визнати наявним трудовий стаж для обчислення пенсії на пільгових умовах наступні періоди: з 01.08.1985 року по 22.09.1986 року в АТП 11856 у м. Бердичів, Житомирської області, з 01.09.1988 року по 10.11.1988 року у колгоспі ім. Корольова Бердичівського району, Житомирської області, з 08.05.1989 року по 28.09.1989 року в колоспі ім. Петровського, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.04.1990 року по 31.05.1991 року у колгоспі ім. Корольова, с. Слободище, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.08.1991 року по 08.05.1992 року в орендному колективі "Восход" с. Кодня, Житомирського району, Житомирської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області розглянути його заяву про призначення пенсії на пільгових умовах від 31.10.2019 року з урахуванням викладених у рішенні суду за даним позовом та призначити пенсію на пільгових умовах, починаючи з 31.10.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звертався до органу Пенсійного фонду із заявою стосовно призначення йому пенсії на пільгових умовах, однак отримав відповідь про відмову у її призначенні, з підстав відсутності первинних документів та необхідного страхового стажу. Таку відмову вважає протиправною та необґрунтованою, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року задовольнити частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, викладену у листі №0600-0303-8/70484 від 08.12.2020 року, у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1985 року по 22.09.1986 року в АТП 11856 у м. Бердичів, Житомирської області, з 01.09.1988 року по 10.11.1988 року у колгоспі ім. Корольова Бердичівського району, Житомирської області, з 08.05.1989 року по 28.09.1989 року в колоспі ім. Петровського, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.04.1990 року по 31.05.1991 року у колгоспі ім. Корольова, с. Слободище, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.08.1991 року по 08.05.1992 року в орендному колективі "Восход" с. Кодня, Житомирського району, Житомирської області до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах з 31.10.2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" винесене на підставі та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж та первинні документи, котрі б підтверджували період роботи у зоні відчуження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 31.10.2019 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При прийнятті заяви посадовою особою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ОСОБА_1 надано розписку-повідомлення про недостатність поданих документів для призначення пенсії та проінформовано, що заявнику необхідно подати до 30.01.2020 документи, які надають право на призначення пенсії.

Рішенням від 17.01.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю первинних документів та необхідного страхового стажу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.01.2020 №279/03 позивача повідомлено про те, що йому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю первинних документів та необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії на пільгових умовах як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2).

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, викладене у листі від 17.01.2020 №279/03, про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням мотивів, викладених у судовому рішенні.

На виконання вказаного рішення суду, відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, однак листом від 08.12.2020 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено факт участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році у зоні відчуження та відсутності необхідного трудового стажу.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про їх часткову обґрунтованість.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Приписами статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі Закон № 796-XII).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, зменшення віку розраховується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленогостаттею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 26 років.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності первинних документів та необхідного страхового стажу, оскільки записи у трудовій книжці позивача не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №110 від 17.08.1993 (далі - Інструкція).

Так, в обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач зазначає, що періоди роботи з 01.08.1985 року по 22.09.1986 року в АТП 11856 у м. Бердичів, Житомирської області, з 01.09.1988 року по 10.11.1988 року у колгоспі ім. Корольова Бердичівського району, Житомирської області, з 08.05.1986 року по 28.09.1989 року в колоспі ім. Петровського, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.04.1990 року по 31.05.1991 року у колгоспі ім. Корольова, с. Слободище, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.08.1991 року по 08.05.1992 року в орендному колективі "Восход" с. Кодня, Житомирського району, Житомирської області зарахувати неможливо, оскільки записи про роботу внесено без дотмання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58.

Щодо даних доводів відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз вищезазначених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Отже, доводи відповідача, щодо не зарахування до страхового стажу позивача зазначених періодів трудової діяльності, оскільки в записі про прийняття відсутній номер документа чи наявні певні виправлення є безпідставними, оскільки відомості про роботу у спірний період підтверджуються відомостями із трудової книжки позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

У даному випадку, слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Колегія суддів наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

Також колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 10 грудня 2020 року у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.08.1985 року по 22.09.1986 року в АТП 11856 у м. Бердичів, Житомирської області, з 01.09.1988 року по 10.11.1988 року у колгоспі ім. Корольова Бердичівського району, Житомирської області, з 08.05.1989 року по 28.09.1989 року в колгоспі ім. Петровського, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.04.1990 року по 31.05.1991 року у колгоспі ім. Корольова, с. Слободище, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.08.1991 року по 08.05.1992 року в орендному колективі "Восход" с. Кодня, Житомирського району, Житомирської області є протиправними, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 15.09.2020 року, викладена у листі №0600-0303-8/70484 від 08.12.2020 року, у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах не відповідає вимогам законодавства.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на зазначене вище та з метою ефективного захисту порушених прав позивача колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.08.1985 року по 22.09.1986 року в АТП 11856 у м. Бердичів, Житомирської області, з 01.09.1988 року по 10.11.1988 року у колгоспі ім. Корольова Бердичівського району, Житомирської області, з 08.05.1989 року по 28.09.1989 року в колгоспі ім. Петровського, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.04.1990 року по 31.05.1991 року у колгоспі ім. Корольова, с. Слободище, Бердичівського району, Житомирської області, з 15.08.1991 року по 08.05.1992 року в орендному колективі "Восход" с. Кодня, Житомирського району, Житомирської області та призначити позивачу пенсію з 31.10.2019 року.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.