Справа № 380/9003/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9003/23
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19 травня 2023 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кисильова О.Й., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді "сувора догана" та не виплати щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за липень, серпень, листопад, грудень 2022 року та за січень 2023 року, згідно з наказами тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 № 105-ОД від 13.01.2022, від 22.12.2022 № 2643-ОД, від 20.12.2022 № 2617-ОД, від 12.12.2022 № 2498-ОД, від 28.10.2022 № 1033-ОД, від 20.01.2022 № 241-ОД;

- скасувати накази тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 13.01.2022 № 105-ОД, від 22.12.2022 № 2643-ОД, від 20.12.2022 № 2617-ОД, від 12.12.2022 № 2498-ОД, від 20.01.2022 № 241-ОД та наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 28.10.2022 № 1033-ОД у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді "сувора догана" та в частині невиплати (позбавлення) щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн за липень, серпень, листопад, грудень 2022 року та за січень 2023 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького окладу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за липень, серпень, листопад, грудень 2022 року та за січень 2023 року, а всього у сумі 150 000 грн.

Ухвалою від 02.05.2023 позовна заява залишена без руху. Позивачу встановлений строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску, з обґрунтуванням підстав для поновлення таких строків.

15.05.2023 позивача подав заяву про усунення недоліків, зазначивши, що про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарної відповідальності оспорюваними наказами та позбавлення у зв`язку з цим додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн позивач дізнався зі змісту листа військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2023 № 2753, який отриманий ним 03.04.2023 у конверті із проставленою датою поштової відправки - 31.03.2023. Ознайомившись із листом від 27.02.2023 № 2753, представник позивача подав адвокатські запити щодо витребування відповідних наказів про не виплату позивачу зазначеної додаткової винагороди.

Причини пропуску строку звернення до суду обґрунтовані позивачем тим, що на момент виникнення правовідносин, що стосувались виплати додаткової винагороди, позивач проходив військову службу, спрямовану на здійснення заходів оборони України та у зв`язку із відсутністю відповідної освіти, ОСОБА_1 не міг надати оцінку виду та розміру грошового забезпечення військовослужбовця. Зазначає, що будучи мобілізованим у першу хвилю мобілізації, ОСОБА_1 не завжди мав можливість знімати кошти з банківської зарплатної карти, а якщо й мав таку можливість, то знімав кошти не всі, не перевіряючи баланс коштів на банківському рахунку. Також, враховуючи часті зміни у законодавстві щодо грошового забезпечення військовослужбовців, солдату важко самостійно розібратись, який вид та у якому розмірі заробітна плата повинна щомісячно йому нараховуватись.

Протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого в Україні у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків щодо звернення до суду із позовом може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України.

Покликаючись на правові висновки Верховного Суду, Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини у справах "Голдер проти Сполученого Королівства", "Беллє проти Франції", "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", "Ашингдейн проти Сполученого Королівства", "Кромбах проти Франції", "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", "Щокін проти України", "Скордіно проти Італії", "Корня проти Республіки Молдова", "Уейт і Кеннеді проти Німеччини", "Цалкізіс проти Греції", "Карт проти Туреччини", "Маширевіч проти Сербії", "Данн проти Сполученого Королівства", а також на Доповідь Венеціанської комісії позивач наголошує на неприпустимості обмеження доступу судом до правосуддя на стадії відкриття провадження у справі шляхом застосування до позивача наслідків пропуску строків звернення до суду.

Відтак, зважаючи на викладені вище обставини та джерела права, позивач відмічає, що у даному випадку строк звернення до суду пропущений ним з поважних причин, а тому просить поновити пропущений строк.

Надаючи оцінку доводам позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду, слід врахувати таке.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачений місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається із матеріалів справи, у період з 09.05.2022 по 06.03.2023 ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Таким чином, даний спір стосується проходження позивачем публічної служби.

Позивач оскаржує накази відповідача від 28.10.2022 № 1033-ОД , від 13.01.2022 № 105-ОД, від 22.12.2022 № 2643-ОД, від 20.12.2022 № 2617-ОД, від 12.12.2022 № 2498-ОД, від 20.01.202 № 241-ОД про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани. Цими ж наказами відповідач позбавив позивача виплати щомісячної винагороди у розмірі 30000,00 грн.

Отже, спірні накази прийняті відповідачем у період жовтня -грудня 2022 року. До суду із позовом про скасування цих наказів позивач звернувся 27.04.2023, пропустивши передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду.

Щодо твердження позивача про те, що на момент виникнення правовідносин щодо виплати додаткової винагороди позивач проходив військову службу, спрямовану на здійснення заходів оборони України та будучи мобілізованим у першу хвилю мобілізації, ОСОБА_1 не завжди міг знімати з банківської зарплатної карти кошти, а якщо й мав таку можливість, то знімав не всю суму коштів, не перевіряючи при цьому залишок коштів на банківському рахунку, необхідно зазначити наступне.

Так, будучи мобілізованим та здійснюючи заходів оборони України, позивач у силу обставин не завжди мав можливість знімати з банківської зарплатної карти кошти, перевіряти баланс коштів на банківському рахунку, тощо.

Варто відмітити, що до позовної заяви позивач долучив відповідь тво начальника в/ч НОМЕР_1 № 2753 вих., датовану 27.02.2023, на адвокатський запит представника ОСОБА_1 адвоката Буженка Ю.С.від 07.02.2023 (вхідний № 2306, отриманий в/ч 22.02.2023) про надання інформації про грошове забезпечення позивача з 01.07.2022 по 01.02.2023 та інформації щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, зі змісту якої слідує, що старший солдат ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани на підставі наказів командира А0998 в/ч від 14.07.2022 № 2645-АД (дезертирство); від 22.07.2022 № 199 (самовільне залишення військової частини); від 31.08.2022 № 11867-АД (відмова виконувати бойовий наказ); від 28.10.2022 № 1033-ОД (відмова виконувати бойовий наказ); від 03.10.2022 № 1908-ОД (сувора догана); від 12.12.2022 № 2498-ОД (сувора догана); від 20.12.2022 № 2617-ОД (сувора догана); від 22.12.2022 № 2643-ОД (сувора догана); від 20.01.2022 № 241-ОД (сувора догана); від 13.01.2022 № 105-ОД (сувора догана).

Додатком до відповіді тво начальника в/ч НОМЕР_1 від 27.02.2023 № 2753 вих. вказано: інформаційна довідка щодо виплат за період з липня 2022 року по січень 2023 року на 1 арк. В 1 прим.

Таким чином, наведені вище обставини дають підстави для висновку, що з метою отримання правничої допомоги з питання виплати грошового забезпечення у лютому 2023 року позивач звернувся до адвоката, що, у свою чергу, стало підставою для звернення до відповідача із адвокатським запитом, датованим 07.02.2023. Тобто позивач вживав заходів щодо отримання інформації про виплачене грошове забезпечення, у тому числі додаткової винагороди, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 ще у лютому 2023 року про виплату позивачу грошового забезпечення у розмірі меншому, ніж, як він вважав, йому належало.

У контексті встановленого слід також зазначити, що звернення до адвоката задля отримання правничої допомоги не продовжує строку звернення до суду.

14.03.2023 представник позивача адвокат Буженко Ю.С. повторно звернувся до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому просив надати, окрім іншого, й інформацію, що вже була запитувана представником у адвокатському запиті від 07.02.2023.

Відповідач 14.03.2023 отримав адвокатський запит, про що свідчить проставлена дата на штампі військової частини НОМЕР_1 , із відміткою "отримано". Листом від 27.03.2023 №4127 відповідач повторно надав відповідь на запитувану представником позивача інформацію.

Матеріали, які додані до позовної заяви містять, окрім зазначеної позивачем копії конверта із проставленою датою поштової відправки - 31.03.2023, й інші копії конвертів, відправником яких є військова частина НОМЕР_1 . Однак, тільки з однієї із копій, можна встановити дату поштової відправки (31.01.2023).

На офіційному веб-сайті державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта за посиланням:https://www.ukrposhta.ua/ua/terminy-dostavka-lystiv-ta-poshtovykh-kartok/зазначені терміни доставки листів і поштових карток, звідки слідує, що 1, 2, 3, 4, 5 кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованих листів нормативні строки доставки збільшуються на один день.

Відтак, максимальним терміном на доставку листа є 6 днів (5 днів + 1 день).

Зважаючи на те, що позивач двічі надсилав на адресу відповідача адвокатські запити, на які є дві відповіді відповідача (від 27.02.2023 № 2753 та від 27.03.2023 № 4127), дана обставина є підставою для висновку, що повторне звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом спрямоване для штучного продовження строку звернення до суду.

Щодо твердження позивача про те, що у зв`язку із відсутністю відповідної освіти, ОСОБА_1 не міг надати оцінку виду та розміру грошового забезпечення військовослужбовця, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, юридична необізнаність і невірне трактування норм права, зміна законодавства чи відсутність чіткого законодавчого врегулювання певних питань, не є поважною причиною для пропуску строку на звернення до суду.

Щодо доводів позивача про те, що про притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн ОСОБА_1 дізнався, знайомившись із листом військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2023 № 2753, який отриманий ним 03.04.2023 у конверті із проставленою датою поштової відправки - 31.03.2023, а копії спірних наказів отримані 13.04.2023 разом із листом відповідача від 27.03.2023 № 4127, необхідно зазначити наступне.

Зі змісту статті 122 КАС України слідує, що строк звернення до суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено вище, позивач до 07.02.2023 (дата першого адвокатського запиту) звернувся до адвоката Буженка Ю.С., що свідчить про вчинення активних дій з боку ОСОБА_1 задля захисту свого порушеного права.

Окрім цього, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 № 61, з 06.03.2023 старший солдат ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 № 61 винесений на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі №380/15696/22, яким військову частину НОМЕР_1 зобов`язано прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Беручи до уваги ту обставину, що позивач звільнений на підставі рішення суду, а питання виплати грошового забезпечення після звільнення, тобто після видання наказу від 06.03.2023 № 61 не оспорюване ОСОБА_1 після 06.03.2023, суддя вважає, що на виконання вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України, позивач у день звільнення отримав копію наказу (розпорядження) про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому при звільненні суми грошового забезпечення.

Також варто наголосити на тому, що вчинення позивачем під час несення військової служби у період дії військового стану таких проступків, як дезертирство, самовільне залишення військової частини та відмова виконувати бойовий наказ не може не мати наслідком притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Обізнаність позивача про те, що вказані вище правопорушення призвели до проведення відносно ОСОБА_1 службових перевірок свідчить також наявне в матеріалах справи клопотання адвоката Буженка Ю.С. про витребування від відповідача пояснень ОСОБА_1 , які він давав відповідачу при притягненні до дисциплінарної відповідальності.

Отже, проходячи військову службу з обов`язковим складанням Присяги, позивач знав, що вчинення дисциплінарних проступків у період липня-жовтня 2022 року матиме наслідком настання відповідальності.

Втім, у зв`язку із неможливістю встановлення конкретної дати із якої позивач дізнався про порушення свого права, суд вважає, що саме з 06.03.2023 (дня отримання позивачем письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні) слід здійснювати обрахунок строку звернення до суду, оскільки, здійснюючи у судовому порядку захист своїх прав, позивач повинен був дізнатися про всі обставини проходження ним служби, у тому числі щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, не пізніше дня звільнення, тобто не пізніше 06.03.2023.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Таким чином, законодавством регламентовано місячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінування учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Так, ч. 2 ст. 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідачів. Позивач необґрунтовано, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічного правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у соціальних спорах, дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, триваюча пасивна поведінка позивача щодо не вчинення впродовж п`яти місяців (перший оспорюваний наказ датований 28.10.2022) дій для реалізації свого права не свідчить про існування таких обставин, які перешкоджали позивачу дізнатися про стан своїх прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів.

Підсумовуючи викладене вище, варто зазначити таке.

Частиною 6 ст. 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.11.2019 у справі №804/516/17, від 15.07.2019 у справі № 804/9030/16.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Як зазначено вище, про порушення свого права позивач дізнався 06.03.2023.

Натомість до суду із позовом позивач звернувся 27.04.2023, пропустивши передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду

Заява позивача від 15.05.2023 щодо усунення недоліків позову не містить жодних обставин, які підтверджені належними доказами, в обґрунтування поважності причин пропуску позивачем строків звернення до суду із цим позовом.

Таким чином, доводи позивача про поважність причини пропуску строку звернення до суду, які наведені у клопотанні про поновлення строку, є необґрунтованими.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 123 КАС України передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене вище, з врахуванням тієї обставини, що позивач подав позов після закінчення строків, встановлених ч. 4 ст. 122 КАС України, та наведені підстави поважності причин пропуску строку звернення до суду не є поважними, позовну заяву належить повернути позивачеві.

Керуючись ст. ст. 47, 122, 123, 160, 161, 169, 248, КАС України,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії, разом із доданими до неї документами повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кисильова О.Й.