Справа № 120/426/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2023 р. Справа № 120/426/23

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (24 Могилів-Подільський прикордонний загін імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова) про визнати протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (24 Могилів-Подільський прикордонний загін імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова) (далі - відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати неправомірним (нечинним) і скасувати рішення службової особи відповідача від 05.09.2022 на пункті пропуску для автомобільного сполучення «Бронниця-Унгурь» про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_2 ;

- визнати право позивача на вільний перетин державного кордону України для проходження навчання в іноземному вищому навчальному закладі, у зв`язку з чим зобов`язати відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкод у перетині державного кордону України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 05.09.2022 у пункті пропуску для автомобільного сполучення «Бронниця-Унгурь» згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» інспектором прикордонної служби 1 категорії віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) майстер-сержантом ОСОБА_3 , як службовою особою підрозділу охорони державного кордону, прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_2 . Підставою для прийняття рішення вказано, що документи на право перетину державного кордону України згідно вимог п. 2-6 Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 містять ознаки підробки.

Позивач вважає рішення від 05.09.2022 протиправним, адже наданий ним студентський квиток не містить ознак підробки, що підтверджується постановою слідчого від 30.09.2022 про закриття кримінального провадження №0000383 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

При цьому, позивач звертає увагу, що має відстрочку від призову на військову службу, оскільки є студентом закордонного вищого навчального закладу, тому відсутні законні підстави для відмови у перетині ним держаного кордону України.

Ухвалою від 23.01.2023 відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

07.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує позовні вимоги та просить відмови у їх задоволенні у повному обсязі.

Мотивуючи свою позицію відповідач вказує, що оскаржуване рішення прийнято у зв`язку з відсутністю підстав для перетинання державного кордону України у громадянина України ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 під час дії воєнного стану на території України та виявлення ознак підробки у документа, які надають право на виїзд за межі України.

Так, згідно з п. 2-6 Правил перетинання ДКУ у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, представник відповідача звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України № 399 від 01.04.2022 доповнено пункт 2-6 Правил перетинання ДКУ реченням такого змісту: «Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Частина 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон 3543-ХІІ) передбачає:

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також (абзац 1):

- здобувані професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти; (абзац 2).

Крім того, стороною відповідача підтверджено, що дійсно 05.09.2022 під час проходження прикордонного контролю ОСОБА_1 надано додаткові документи, у відповідності до п. 2 Правил перетинання ДКУ, у тому числі студентський квиток Pesel НОМЕР_2 № НОМЕР_3 від 23.06.2022.

Проте, під час вивчення вищевказаних документів уповноваженою службовою особою, виявлено окремі розбіжності, які викликали сумніви у їх достовірності. Так, у студентському квитку № НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_4 встановлено, ймовірні ознаки підробки. Тобто, вказані обставини давали службовій особі органу охорони державного кордону підстави вважати, що окремі з наданих документів містять недостовірну інформацію, про що повідомлено правоохоронні органи. Також відповідач звертає увагу, що згідно Довідок про навчання (долучені стороною позивача до матеріалів позову), навчання позивач проходив з 2021 року, проте вказані довідки не мають будь-яких реєстраційних номерів.

З огляду на вищевикладені обставини, сторона відповідача вважає оскаржуване рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 із 14.07.2022 перебуває на військовому обліку у Черкаському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що підтверджується копією посвідчення про приписку до призовної дільниці.

Відповідно до довідки Вищої школи Міжнародного та Регіонального Співробітництва ім. Сигізмунда Глогера у м. Воломін від 10.10.2021 позивач є студентом 1 року (1 семестру) денної форми навчання І ступеня за напрямком «Кономіка» Вищої школи Міжнародного та Регіонального Співробітництва ім. Сигізмунда Глогера у м. Воломін.

З метою виїзду для навчання у Польщу позивач 05.09.2022 намагався перетнути державний кордон України. Однак інспектором ПС 1 категорії віпс «Могилів-Подільський» (тип А) майстер-сержантом ОСОБА_3 прийнято рішення від 05.09.2022 № МП-1249 "Про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку".

Підставою для відмови у перетині державного кордону України зазначено: «Документи на право перетину ДКУ, згідно вимог п. 2-6 Постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 містять ознаки підробки».

Вважаючи вищезазначене рішення військової частини НОМЕР_1 протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже, гарантоване статтею 33 Конституції України право вільно залишати територію України належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Воєнний стан на усій території України введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022.

Цим Указом воєнний стан введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, однак в подальшому цей строк продовжувався з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб - Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб - Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022 та з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022.

Відтак, на момент прийняття відповідачем рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку, на території України було встановлено режим воєнного стану.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону № 389-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом (частина 6 статті 5 Закону № 389-VIII).

В указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 5 Закону № 389-VIII).

Згідно пункту 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Отже, відповідно до пункту 3 Указу № 64/2022 на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) передбачено можливість обмеження, у тому числі встановленого статтею 33 Конституції України, права вільно залишати територію України.

Позивач в обґрунтування позовних вимог також зазначає, що таке обмеження не є легітимним адже його встановлено не нормами окремого закону, а постановою Кабінету Міністрів України.

Однак, суд не погоджується із цими твердженнями з огляду на те, що нормативним підґрунтям для запровадження цих обмежень є приписи Конституції України (статтею 64 яка допускає обмеження права вільно залишати територію України), Закону № 389-VIII та Указу № 64/2022, що затверджений Законом № 2102-IX від 24.02.2022.

Вдаючись до більш детально до процедури встановлення та підстав обмеження права окремих категорій фізичних осіб вільно перетинати державний кордон та залишати територію України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Пунктом 2 Указу № 64/2022 зобов`язано військове командування (Генеральний штаб Збройних Сил України, Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управління оперативних командувань, командирів військових з`єднань, частини Збройних Сил України, Державну прикордонну службу України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національну гвардію України, Службу безпеки України, Службу зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Аналіз процитованих норм Закону № 389-VIII та Указу № 64/2022 дає підстави для таких висновків.

Первинним легітимним джерелом обмежень прав та свобод людини і громадянина в період дії воєнного стану є Конституція України та Указ Президента України про введення воєнного стану. Водночас приймаючи відповідний Указ та визначаючи зміст та обсяг прав які підлягають обмеженню, Президент України керується метою запровадити та здійснити необхідні заходи спрямовані у першу чергу на забезпечення оборони Держави. При встановленні обмежень Президент України враховує норму ст. 64 Конституції України, якими передбачено перелік прав та свобод, що не підлягають обмеженню. Беручи до уваги мету заради досягнення якої Президентом ухвалюється Указ про введення воєнного стану та обставини у яких таке рішення приймається очевидним є те, що ані указом, ані законом про його затвердження неможливо унормувати механізми та процедури реалізації обмежень прав, перелік яких зазначений в указі про введення воєнного стану.

Тому в подальшому військове командування, до структури якого віднесено у тому числі Державну прикордонну службу України, разом із органами державної виконавчої влади, найвищим у системі яких є Кабінет Міністрів України, наділені Законом № 389-VIII повноваженнями запроваджувати та здійснювати у межах тимчасових обмежень конституційних прав та свобод людини і громадянина передбачених указом Президента України механізм реалізації обмежень, у тому числі обмежень щодо виїзду громадян України за межі території Держави та перетину державного кордону.

Суд зазначає, що порядок перетинання громадянами України державного кордону унормовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі - Правила № 57).

З метою врегулювання особливостей, винятків та обмежень у реалізації прав громадян України на виїзд за межі території України, а із цим і прав на перетин державного кордону, після введення на усій території України воєнного стану, Урядом неодноразово вносилися зміни до Правил № 57.

З поміж інших змін, які підлягають застосуванню в умовах воєнного стану, Правила № 57 доповнено пунктами 2-1 - 2-6.

Зокрема пунктами 2-1 та 2-2 передбачено категорії осіб, що мають право перетинати державний кордон під час дії на території України воєнного або надзвичайного стану, а також умови і порядок реалізації цього права.

Безспірним є те, що позивач не належить до категорій осіб, вказаних у пунктах 2-1 та 2-2 Правил № 57.

Пунктом 2.6 Правил № 57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". (Правила доповнено пунктом 2-6 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 29.03.2022 (чинний із 01.04.2022); із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 399 від 01.04.2022).

Отже, нормою пункту 2.6 Правил № 57 право на перетин державного кордону поширено окрім осіб, перелік яких прямо передбачено пунктами 2-1 та 2-2 цих Правил, і на інших осіб, які є військовозобов`язаними однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Однак із цього правила встановлено винятки і ці винятки поширено на осіб, визначених у тому числі в абзаці другому ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти (абзац другий частини статті 23 в редакції Законів № 2745-VIII від 06.06.2019, № 2196-IX від 14.04.2022).

Як раніше встановлено судом, позивач при спробі перетину державного кордону посилався на те, що він є здобувачем вищої освіти та прямує для навчання до іноземного вищого навчального закладу. Обґрунтовуючи своє право на перетин кордону позивач за змістом позову вказує, що йому надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на період навчання.

Однак системний аналіз процитованих норм п. 2-6 Правил № 57 у сукупності із ст. 23 Закону № 3543-XII дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану не усім категоріям осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, надано право на перетин державного кордону у режимі виїзду. Здобувачам вищої освіти хоча і гарантовано право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак для цієї категорії осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, не передбачено права на перетин державного кордону у режимі виїзду в умовах дії на території України воєнного стану.

Відтак, наявність у позивача статусу студента Вищої Школи Міжнародного та Регіонального Співробітництва ім. Сигізмунда Глогера у м. Воломін денної форми навчання не свідчить про наявність підстав для перетину позивачем державного кордону у режимі виїзду в період дії воєнного стану.

З приводу посилання позивача на довідку Черкаського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.07.2022 №359/2 про виїзд за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, суд зазначає, що у цій довідці зазначено, що ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період. Окрім того, у довідці вказано, що заперечень щодо виїзду з країни у встановленому порядку для продовження навчання за кордон не має.

Суд зазначає, що статус позивача, як військовозобов`язаного, який не підлягає призову на військову службу за мобілізацією в період дії воєнного стану достовірно встановлений при розгляді справи та підтверджується окрім згаданої довідки ще й оформленим на його ім`я посвідченням про приписку до призовної дільниці. Відповідачем ця обставина не заперечується.

Однак, як зазначалося судом раніше, здобувачів вищої освіти денної форми навчання хоча і віднесено до числа військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації в особливий період проте цій категорії осіб не надано право на перетин державного кордону в силу прямого застереження, яке міститься у пункті 2-6 Правил № 57.

Як зазначено у розпорядженні Адміністрації ДПС України від 15.09.2022 № 23-28653/0/6-22-вих, в порушення листа Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.03.2022 № 300/1/С/962 довідки ТЦК та СП також видаються особам, які вступили до закордонних вищих навчальних закладів після 24.02.2022, виявленням значної кількості підробних документів про навчання, що зумовили необхідність формування єдиних підходів під час здійснення прикордонного контролю.

До того ж, суд вважає, що зазначення Черкаським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у назві довідки від 19.07.2022 № 359/2 словосполучення, що вона видана позивачу "для виїзду за кордон" не відповідає повноваженням центру комплектування та соціальної підтримки, не може змінювати встановлених Правилами № 57 регулювання спірних правовідносин, а відтак не надає позивачу беззаперечне право на перетин державного кордону.

Перш за все суд зауважує, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус центрів комплектування та соціальної підтримки унормований Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154.

Згідно пункту 1 Положенням від 23.02.2022 № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України (п. 2 Положення від 23.02.2022 № 154).

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Завдання та функції територіальних центрів передбачені другим розділом Положення під назвою: "Завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки".

У пункті 8 вказаного розділу йдеться про покладені на територіальні центри завдання, а пунктом 9 передбачено, що відповідно до покладених завдань вони виконують, з - поміж інших, такі функції: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; розробляють плани проведення мобілізації; виконують ряд функцій пов`язаних із соціальним захистом військовослужбовців та членів їх сімей; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Проаналізувавши завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки суд зауважує, що частина їх повноважень пов`язана із обліком військовозобов`язаних, оформлення військово - облікової документації та мобілізаційними заходами. Територіальним центрам хоча і надані повноваження оформляти довідки у відповідь на звернення громадян, однак зміст цих довідок повинен охоплюватися колом питань пов`язаних із їх компетенцією. При цьому, вказане Положення не надає територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки повноважень вирішувати питання про право військовозобов`язаних перетинати державний кордон та виїжджати за межі території України, а відтак і видавати довідки "для виїзду за кордон" чи з іншим подібним формулюванням.

Отже, центр комплектування та соціальної підтримки у цій справі не наділений компетенцією на вирішення питань щодо виїзду громадян за кордон, адже у системі органів державної влади діє Державна прикордонна служба України до завдань якої відноситься питання, пов`язані із забезпеченням прикордонного контролю та ухвалення рішень із питань пропуску осіб через державний кордон.

Так відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 1710-VI, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

В силу ч. 1 ст. 7 цього Закону № 1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Частинами 1-2 ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII передбачено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Відтак, з огляду на те, що відповідач входить у систему органів Державної прикордонної служби України саме на нього покладено повноваження ухвалювати за наявності підстав рішення про відмову у перетині громадянами України державного кордону. Незважаючи на те, що у довідці Черкаського РТЦК та СП від 19.07.2022 № 359/2 вказано про її оформлення "для виїзду за кордон", цей документ не створює додаткових підстав для перетину позивачем державного кордону, адже питання про коло осіб, яким дозволено перетин кордону в умовах воєнного стану чітко врегульоване актами чинного законодавства (Правилами № 57).

Як на один із підстав позову ОСОБА_1 зіслався на те, що виключний перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон передбачений статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України громадян України і в`їзду в Україну". Позивач звертає увагу на те, що застосована у його випадку підстава не передбачена цим Законом, а відтак вважає рішення неправомірним. Оцінюючи вищезазначені доводи, суд керується такими мотивами.

Дійсно, як зазначив позивач порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України унормовані Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII.

Статтею 6 Закону № 3857-XII передбачені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. До цих підстав віднесено випадки коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Суд враховує, що особливий правовий режим воєнного стану передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, повноважень необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина (ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 12-1 Закону Кабінет Міністрів України в разі введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях: організовує та здійснює керівництво центральними та іншими органами виконавчої влади в умовах воєнного стану.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Указу від 24.02.2022 № 64/2022 Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні.

Системою таких заходів стало прийняття урядом Постанов № 166 від 28.02.2022 № 179 від 01.03.2022 № 264 від 12.03.2022 № 383 від 29.03.2022 № 399 від 01.04.2022 № 411 від 05.04.2022 № 615 від 20.05.2022 № 661 від 10.06.2022 № 992 від 02.09.2022 № 1044 від 10.09.2022 № 1082 від 27.09.2022 № 1148 від 04.10.2022 та № 1212 від 28.10.2022, якими внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України. Цими змінами, з - поміж іншого, передбачено обмеження прав певних категорій громадян України на виїзд за межі території України впродовж строку дії воєнного стану. Це обмеження, як зазначалося судом раніше, узгоджується із пунктом 3 Указу від 24 лютого 2022 року № 64/2022 про можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України.

Отже, введення Указом від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України воєнного стану і стало причиною тимчасового обмеження прав позивача на перетин державного кордону з метою виїзду за межі території України. Це тимчасове обмеження запроваджено у відповідності до Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні.

Відтак, суд доходить висновку, що тимчасові обмеження права громадян України на виїзд з України в період дії воєнного стану можуть запроваджуватися спеціальними актами законодавства. Такі акти ухвалюються після введення воєнного стану із урахуванням загроз зумовлених збройною агресією ворога, заходів необхідних для їх відвернення та відсічі збройної агресії, а також переліку прав та свобод можливість обмеження яких передбачена Указом Президента України про введення воєнного стану.

Отже, необхідно розмежовувати підстави тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України у період особливого правового режиму (воєнного стану) та підстав, які підлягають застосуванню до його запровадження.

Тоді, як передбачені ст. 6 Закону № 3857-XII підстави тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України є загальними та застосовуються, як до, так і після введення воєнного стану, застосована щодо позивача підстава для відмови у перетині державного кордону є спеціальним обмеженням впровадженим в установленому Конституцією України порядку на період дії воєнного стану.

Водночас, аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, судом встановлено, що хоч і посадова особа відповідача зіслалась на п. 2-6 Правил № 57, ознак основною підставою для відмови у перетині позивачем державного кордону слугувала наявність однак підробки документу на право перетину кордону.

При цьому, за змістом відзиву відповідачем вказано, що ознаки підробки містив студентський квиток позивача № НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_4 . Про наявність сумнівів щодо достовірності окремих з наданих позивачем документів, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) повідомлено правоохоронні органи, що підтверджується повідомленням про виявлення кримінального правопорушення від 05.09.2022 № 10/2538-22-Вих.

Водночас, зі змісту ухвал Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.12.2022 у справі №138/2971/22 вбачається, що постановою старшого дізнавача СД Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Карагодіною Ю.Ю. від 30.09.2022 закрито кримінальне провадження №0000383, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2022, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК країни.

Відтак, відповідачем не правомірно відмовлено ОСОБА_1 в перетині державного кордону України з мотивів наявності ознак підробки документу на право перетину державного кордону України, а саме студентського квитка. Отже, рішення від 05.09.2022 № МП-1249 є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку, що враховуючи статус позивача, правовий режим введеного в Україні воєнного стану, приписи Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, у ОСОБА_1 були відсутні законні підстави для перетину державного кордону України.

З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання за ним права на вільний перетин державного кордону України для проходження навчання в іноземному вищому навчальному закладі та зобов`язання відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкод у перетині державного кордону України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визначти протиправним та скасувати рішення інспектора ПС 1 категорії віпс «Могилів-Подільський» (тип А) майсер-сержанта ОСОБА_5 від 05.09.2022 №МП-1249 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досягнув 16-річного віку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (24 Могилів-Подільський прикордонний загін імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова) (вул. Острівська, 2, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24004, ).

Рішення суду сформовано: 22.05.2023.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна