Справа № 460/2738/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2023 року м. Рівне №460/2738/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ясковець О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Резнік К.О. (в режимі відеоконференції),

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
довійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив :

-визнати протиправною бездіяльність вiйськової частини НОМЕР_1 щодо не звiльнення ОСОБА_1 за пiдпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобiлiзацiп пiд час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю та перебуванні на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Мотивуючи вимоги позову представник позивача зазначала, що з 21.04.2022 позивач призваний на військову службу під час мобілізації. Оскільки позивач відповідав умовам, визначеним у пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на початку серпня 2022 року він звернувся до свого командування з відповідним рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, додавши до нього усі необхідні документи. Представник позивача повідомляла, що з огляду на те, що вказаний рапорт розглянутий не був, дружина позивача зверталася до вищого командування з відповідними скаргами, а позивач зі зверненням до командування Сухопуних військ Збройних Сил України, Міністерства оборони України, що стосуються питання звільнення позивача з військової служби. Листом військової частини НОМЕР_2 від 12.12.2022 сторону позивача було повідомлено, що відповідно до інформації, отриманої від посадової особи військової частини НОМЕР_1 , рапорт позивача залишений без реалізації, у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення за сімейними обставинами. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобiлiзацiп пiд час воєнного стану, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю та перебуванні на утриманні трьох неповнолітніх дітей, представник позивача просила задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.02.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.03.2023 на 10:30 год.

Ухвалою суду від 21.02.2023 судом витребовувалися додаткові докази у справі.

13.03.2023 підготовче судове засідання відкладено до 06.04.2023 до 11:30 год.

06.04.2023 підготовче судове засідання відкладено до 20.04.2023 до 15:30 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 19.04.2023, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованим, з огляду на те, що солдат ОСОБА_1 з 25.12.2022 самовільно залишив місце служби та не виконує обов`язок військової служби під час дії на території України воєнного стану, що підтверджено результатами службового розслідування. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №5 позивача увільнено із займаної посади та виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . З огляду на викладене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 20.04.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 04.05.2023 на 10:30 год.

У судовому засіданні, призначеному на 04.05.2023, представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. У відповідності до вимог ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за даною явкою.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 , які мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21.04.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2023 №69 "Про загальну мобілізацію" ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2022 №206 солдата ОСОБА_1 , призваного за мобілізацією, що прибув з військової частини НОМЕР_3 , було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та призначено на посаду бойового медика 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 .

10.08.2022 позивачем складено рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_1 повідомляв про наявність на момент призову на його утриманні трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не було враховано при мобілізації. Також зауважував, що його дружина ОСОБА_2 , інвалід 3 групи, разом з дітьми є внутрішньо переміщеними особами з Луганської області, що підтверджено довідками №5605- від 06.02.2022, №5605- від 06.02.2022, №5605- від 06.02.2022, №5605- від 07.02.2022. Просив прийняти рішення про звільнення його з військової служби ти виключити зі списків військової частини НОМЕР_1 відповідно до вимог Указу Президента України "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ" №1153/2008 від 10.12.2008 через наявність об`єктивних причин сімейного стану.

За змістом такого рапорту до нього були додані документи на підтвердження зазначених у ньому обставин: свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про шлюб, довідка БС №452395 Управління соціального захисту населення Сарненської ОДА, довідки №5605- від 06.02.2022, №5605- від 06.02.2022, №5605- від 06.02.2022, №5605- від 07.02.2022, пенсійне посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_5 про інвалідність 3-ї групи.

Доказів фактичного подання/надіслання рапорту відповідачу, його отримання та надання відповіді на нього матеріали справи не містять.

19.08.2022 позивачем складено рапорт до Генерального штабу ЗСУ, в якому він просив прийняти рішення про переведення та видати відповідний наказ для пред`явлення до в/ч за місцем проживання його сім`ї для отримання відношення про переведення.

Згідно з матеріалами справи рапорт, адресований Генеральному штабу ЗСУ, був отриманий адресатом 29.08.2022 за вх.№Ч НОМЕР_6 , що підтверджено штампом вхідної кореспонденції на ньому.

Також до позовної заяви позивач долучив рапорт від 07.09.2022, адресований Оперативному командуванню " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (м.Дніпро), у якому, з огляду на наявність на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, дружини інваліда 3 групи, яка фактично залишилась одна на вихованні трьох дітей, без допомоги чоловіка, а також з огляду на проблеми зі здоров`ям внаслідок отриманої контузії, позивач просив надати посильну допомогу у прийнятті рішення про його звільнення через наявність об`єктивних обставин сімейного стану; вплинути на прийняття рішення командиром частини чи командиром батальйону рішення про направлення його на ВЛК для визначення стану та ступеню придатності для проходження військової служби; повідомити про розгляд рапорту, необхідність надання додаткових документів або підтвердження фактів, що мають значення для вирішення справи.

За змістом такого рапорту до нього були додані документи: копія військового квитка, свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про шлюб, довідка БС №452395 Управління соціального захисту населення Сарненської ОДА, довідки №5605- від 06.02.2022, №5605- від 06.02.2022, №5605- від 06.02.2022, №5605- від 07.02.2022, пенсійне посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_5 про інвалідність 3-ї групи, висновок медичного центру "ОН Клінік" від 12.08.2022.

17.11.2022 позивачем складено рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому він просив прийняти рішення про переведення та видати відповідний наказ для пред`явлення до в/ч за місцем проживання його сім`ї для отримання відношення про переведення.

Доказів фактичного подання/надсилання рапорту відповідачу, його отримання та надання відповіді на нього матеріали справи не містять.

Листом військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ОК " ІНФОРМАЦІЯ_4 ") від 12.12.2022 №1314/2/56/92/ НОМЕР_7 ОСОБА_1 повідомлено, що в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 за дорученням командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.12.2022 №Ч-16533/Л опрацьовано звернення з питання звільнення з військової служби через сімейні обставини.

Вказано, що за результатами розгляду даного питання, відповідно до інформації, отриманої від посадової особи військової частини НОМЕР_1 , рапорт позивача залишений без реалізації у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення за сімейними обставинами.

Поряд з цим, з долучених до матеріалів справи відповідачем доказів судом встановлено, що 25.12.2022 під час перевірки особового складу 2 механізованого батальйону військової частини № НОМЕР_8 на території населеного пункту Березнегувате Миколаївської області було виявлено незаконну відсутність за місцем служби бойового медика 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) вiд 28.12.2022 №367 бойового медика 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 , а саме: з грошового забезпечення з 25.12.2022 та з продовольчого забезпечення з 29.12.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2023 №5 позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд враховує таке.

Насамперед, суд вважає за необхідне зазначити, що предметом судового розгляду в межах спірних правовідносин є бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби відповідно до поданого ним рапорту, тобто рапорту від 10.08.2022, оскільки інші рапорти такого питання не стосуються або ж адресовані іншим суб`єктам владних повноважень.

Рапорти, звернення, скарги сторони позивача, що стосуються питання переведення позивача до іншого місця служби, та інші питання, які не відносяться до звільнення ОСОБА_1 зі служби військовою частиною НОМЕР_1 , не входять в предмет доказування у даній справі.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено ч.3, 4 ст.2 Закону № 2232-ХІІ, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби,що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних правовідносин та розгляду даної адміністративної справи судом строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Як встановлено судом в ході судового розгляду, сторона позивача вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з наявністю у нього дружини із числа осіб з інвалідністю та перебуванні на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Так, у відповідності до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 вказаного Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Отже, перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей не визначено як підставу для звільнення особи з військової служби під час дії воєнного стану.

Щодо наявності у позивача дружини із числа осіб з інвалідністю, як підставу для звільнення з військової служби, то суд зазначає наступне.

Системний аналіз абз. 5 пп. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав: 1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність; 2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Факт перебування у шлюбі позивача з ОСОБА_2 , яка згідно з копією її пенсійного посвідчення серії НОМЕР_9 , є інвалідом 3 групи з дитинства, не є спірним у справі.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з положеннями п.14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (далі Інструкція, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Разом з тим, суд також враховує, що моментом виникнення правовідносин позивача з відповідачем є звернення ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 10.08.2022.

В матеріалах справи наявний роздрукований друкарським методом та підписаний ОСОБА_1 рапорт від 10.08.2022, з якого не можливо встановити чи це саме той документ, що спрямовувався (і чи спрямовувався взагалі) позивачем до відповідача для реалізації права на звільнення з військової служби.

Доказів направлення такого рапорту безпосередньо до посадових осіб, які мають право на звільнення позивача з військової служби, як і отримання його відповідачем, матеріали справи не містять.

При цьому, однією з обов`язкових умов для розгляду відповідачем рапорту про звільнення за сімейними обставинами відповідно до вимог Інструкції є отримання ним оригіналів документів, що підтверджують підставу звільнення за сімейними обставинами.

Проте, доказів надання позивачем військовій частині НОМЕР_1 оригіналів документів, що підтверджують підставу звільнення за сімейними обставинами, зокрема щодо наявності у нього дружини із числа осіб з інвалідністю, матеріали справи також не містять.

Лист військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ОК " ІНФОРМАЦІЯ_4 ") від 12.12.2022 №1314/2/56/92/ НОМЕР_7 , яким ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до інформації, отриманої від посадової особи військової частини НОМЕР_1 , рапорт позивача залишений без реалізації у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення за сімейними обставинами, не може вважатися доказом розгляду чи нерозгляду рапорту позивача саме від 10.08.2022, який був долучений до матеріалів справи.

Зі змісту такого листа неможливо встановити будь-яких дійсних обставин, що стосуються спірних правовідносин у справі.

За наведеного у сукупності, суд не може стверджувати, що поведінка відповідача у справі не відповідає критеріям правомірної поведінки суб`єкта владних повноважень, які визначені ч.2 ст.2 КАС України, а тому підстави для визнання дій, рішень чи бездіяльності відповідача протиправними в даному випадку відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений можливості реалізувати своє право подачі рапорту на звільнення в подальшому з підстав, визначених чинним законодавством, шляхом належного надсилання та з наданням оригіналів відповідних документів, які б беззаперечно підтверджували підстави звільнення.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_10 )

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_11 )

Повний текст рішення складений 22 травня 2023 року, з урахуванням участі судді Борискіна С.А. у період з 15 до 19 травня 2023 року у тижневій підготовці суддів окружних адміністративних судів для підтримання рівня їхньої кваліфікації.

Суддя С.А. Борискін