Справа № 160/17051/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/17051/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретаря судового засідання Боровської М.С.

за участі представника відповідачів Булаха Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року в адміністративній справі №160/17051/22 (головуючий суддя першої інстанції Кальник В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська, Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.10.2022 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська, Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесені Територіальнти підрозділом Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська відносно неї;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального підрозділу ДМС Заводського районного відділу м. Дніпродзержинськ щодо не здійснення розгляду по суті її заяви від 29.07.2022 року про обмін посвідки на тимчасове проживання;

- зобов`язати Територіальний підрозділ ДМС Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська повторно розглянути по суті її заяву про обмін посвідки на тимчасове проживання з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року адміністративну справу №160/17051/22 в частині вимог про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №ПН МДН 004242 від 20.10.2022 року та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №12 від 20.10.2022 року, винесені Заводським відділом у м.Кам`янському ГУ ДМС в Дніпропетровській області передано за підсудністю Заводському районному суду м.Дніпроджержинська.

Розгляд адміністративної справи №160/17051/22 судом першої інстанції продовжено в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ТП ДМС Заводського районного відділу м. Дніпродзержинськ щодо не здійснення розгляду по суті заяви від 29.07.2022 року про обмін посвідки на тимчасове проживання; зобов`язання ТП ДМС Заводського районного відділу м.Дніпродзержинськ повторно розглянути по суті заяву позивача про обмін посвідки на тимчасове проживання з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.07.2021 року вона приїхала в Україну з російської федерації, 20.08.2021 року зареєструвала шлюб зі своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_2 .. Позивач 15.09.2021 року отримала у відповідача посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , строк дії якої до 01.09.2022 року. 29.07.2022 року позивач особисто до закінчення строку дії вказаної посвідки звернулась до відповідача з метою подовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання. Вказує, що її заяву прийняли, посвідку відібрали та відправили в банк для сплати державного мита, вартості адміністративних послуг та адміністративного збору за оформлення або обмін посвідки на тимчасове проживання, що нею і було зроблено. Після повернення із банка, співробітники ДМС Заводського районного відділу повідомили її про те, що зараз посвідки на тимчасове проживання не подовжуються з причини війни в країні, та відповіли в усній формі, що її повідомлять коли документи будуть прийматись. Крім того, 20.10.2022 року їй зателефонували співробітники служби про необхідність з`явитись до Територіального підрозділу ДМС Заводського районного відділу, де повідомили, що вона порушила строки подачі документів на подовження посвідки та стосовно неї винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, в якій вказано, що позивач ухиляється від виїзду з України та мешкає без документів на право проживання в Україні, а також винесено рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Позивач вважає, що не ухилялась від виїзду з України та до цього часу їй не повідомлялось, що вона має виїхати, і які дії повинна зробити. Зауважує, що знаходиться у зареєстрованому шлюбі з громадянином України, а отже має законні підстави на продовження строку дії посвідки (обмін) на тимчасове проживання. Отже, на думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність відносно неї, не обмінюючи посвідку на тимчасове проживання, чим наражає її життя на небезпеку та порушує її права відповідно до ст.ст.21, 27 Конституції України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував, що відповідач не перевірив подані позивачем документи, не зареєстрував їх, не сформував заяву-анкету та не вчинив подальших дій, чим порушив права позивача на звернення та подання документів, та як наслідок, право на залишення на території України і право на сім`ю. Також просила суд врахувати, що у разі примусового повернення до країни походження, їй може загрожувати небезпека життю або здоров`ю в ситуації повномаштабної війни на території України, яку розпочала російська федерація, у зв`язку з підтримкою нею Збройних Сил України та народу України.

Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачів заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив в їх задоволенні відмовити.

Представник позивача в судове засідання не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена особисто 11.04.2023 року (а.с.238). Представник позивача 02.05.2023 року подала до апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати справу 16.05.2023 року без її участі (а.с. 48-49 т.2).

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в тому числі через її представника, що відповідає вимогам частини 10 статті 126 КАС України.

Явка в судове засідання апеляційної інстанції позивача та представника позивача судом обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, встановила таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приїхала з російської федерації в Україну 04.07.2021 року. Паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 виданий 31.08.2018 року терміном дії до 31.08.2028 року (а.с.8-9).

20.08.2021 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11, 12).

15.09.2021 року ОСОБА_1 у Територіальному підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видану ГУ ДМС у Дніпропетровській області. Строк дії вказаної довідки до 01.09.2022 року (а.с.18).

З 23.12.2021 року зареєстрованим місцем проживання позивача на на території України є: АДРЕСА_2 (а.с.19).

Згідно тексту позову позивач 29.07.2022 року особисто звернулась до Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська з заявою з метою подовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання. Як заначає позивач, відповідач заяву не розглянув, чим допустив протиправну бездіяльність.

Не погоджуючись з бездіяльністю Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м. Дніпродзержинська щодо розгляду заяви від 29.07.2022 року, позивач оскаржила таку бездіяльність до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог Порядку №322 після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. Матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вона зверталась до відповідача із відповідною заявою та документами з метою подовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання. В матеріалах справи відсутні докази формування та реєстрації заяви-анкети, яке здійснюється із застосуванням засобів Реєстру, а відтак розгляд заяви не міг бути здійснений. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про обмін посвідки на тимчасове проживання по суті, з огляду на похідний характер такої позовної вимоги.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 (далі по тексту Положення №360) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Державної міграційної служби є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення №360 Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі по тексту - Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI возз`єднання сім`ї це в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону №3773-VI нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеною їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частин першої та третьої статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини першої статті 1 Закону №3773-VI).

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону №3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному частиною чотирнадцятою статті 4 Закону №3773-VI становить один рік. Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Отже, наведені норми Закону №3773-VI передбачають право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином України та посвідки на тимчасове проживання.

Як зазначалось вище, 20.08.2021 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11, 115).

Після реєстрації шлюбу 15.09.2021 року ОСОБА_1 у Територіальному підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видану ГУ ДМС у Дніпропетровській області. Строк дії вказаної довідки до 01.09.2022 року (а.с.18).

З 23.12.2021 року зареєстрованим місцем проживання позивача на на території України є: АДРЕСА_2 (а.с.19).

Приписами чинного законодавства встановлено чіткий порядок дій органу міграційної служби щодо розгляду поданих заяв іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, для оформлення посвідок.

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі по тексту - Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до пункту 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Згідно з пунктом 19 Порядку №322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Відповідно до пункту 21 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмованадається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Пунктом 22 Порядку встановлено, що у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Відповідно до положень пунктів 53-59 Порядку №322 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.

Пунктом 67 Порядку №322 передбачено, що після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Відповідно до підпункту 7 пункту 71 Порядку №322 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії.

Таким чином, з аналізу наведених вище норм вбачається, що після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні від 15.09.2021 року № НОМЕР_3 , термін дії посвідки до 01.09.2022 року.

Таким чином, позивач зобов`язана була подати відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять, а позивачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції будь-яких доказів звернення як 29.07.2022 року та і в будь-який інший період до Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська із відповідною заявою та документами з метою подовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання, та в матеріалах справи такі докази відстуні.

Також позивачем не надано доказів формування та реєстрації відповідачем заяви-анкети, яке здійснюється із застосуванням засобів Реєстру, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що розгляд заяви ОСОБА_1 про обмін посвідки на тимчасове проживання не міг бути здійснений Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська за відсутності самої заяви.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції та перегляду справи судом апеляційної інстанції не доведено факт звернення її до Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська з відповідною заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання, у суду наявні підстави для відмови у задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльності Територіального підрозділу Державної міграційної служби Заводського районного відділу м.Дніпродзержинська щодо здійснення розгляду по суті заяви від 29.07.2022 року.

Як наслідок, також відсутні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про обмін посвідки на тимчасове проживання по суті, з огляду на похідний характер такої позовної вимоги, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивач по всьому текту позову, уточнень позову та т.і., зазначає прізвище особи, з якою зареєструвала шлюб в Україні як « ОСОБА_3 » (а.с.1, 31, 37), що не відповідає свідоцтву про шлюб, де прізвище такої особи зазначено як « ОСОБА_4 » (а.с. 11, 115).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що у разі примусового повернення до країни походження, їй може загрожувати небезпека життю або здоров`ю в ситуації повномаштабної війни на території України, яку розпочала російська федерація, у зв`язку з підтримкою нею Збройних Сил України та народу України, в розрізі предмету спору данної справи судом апеляційної інстанції до уваги не приймається.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року в адміністративній справі №160/17051/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року в адміністративній справі №160/17051/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2023 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак