Справа № 160/16266/22
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/16266/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року (суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2017 по 10.10.2022 включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2017 по 10.10.2022 включно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2017 по 10.10.2022 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2017 по 10.10.2022 включно у сумі 24559,99 грн., без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 , з якої у 2017 році звільнений у запас.

Наказом командира Військовій частині НОМЕР_1 від 24.11.2017 № 243 (по стройовій частині), ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 в адміністративній справі № 160/1689/22 частково задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.05.2017 по 24.11.2017. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.05.2017 по 24.11.2017 включно. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.09.2022 скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.05.2017 по 24.11.2017 включно з урахуванням «базового місяця» (місяця, значення індексу споживчих цін в якому приймається за 1 або 100%) «січень 2008 року». В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року в справі № 160/1689/22 залишено без змін.

На виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 11.10.2022 переведено на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24578,80 грн., що підтверджується випискою по надходженням на картковий рахунок ОСОБА_1

ОСОБА_1 вважає, що дії Військової частини щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні є незаконними та такими, що суперечать вимогам трудового законодавства України, а відтак останній має право звернутися до суду з вимогами, пов`язаними з нарахуванням та стягненням заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (остаточний розрахунок 11.10.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що роботодавець несе обов`язок перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні. Такий обов`язок припиняється проведенням фактичного розрахунку та саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, послався на ст. 117 КЗпПУ в редакції, чинній до внесення до неї змін Законом України № 2352-IX від 01.07.2022, тобто застосував при вирішенні спору норми статті 117 КЗпПУ, які на момент звернення позивача з позовом в адміністративній справі № 160/16266/22 втратили чинність, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпПУ, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що остаточний розрахунок мав бути проведений з ОСОБА_1 24.11.2017, натомість належні до виплати суми в розмірі 24578,80 грн. були виплачені лише 11.10.2022.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача стосовно права останнього на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, проте доходить висновку, що розмір відшкодування за час затримки не може бути більшим як за шість місяців, що прямо визначено статтею 117 КЗпПУ.

Судом встановлено, що 24.11.2017 день звільнення ОСОБА_1 , а тому першим днем затримки є 25.11.2017.

Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 11.10.2022, а тому останнім днем затримки виплати є 10.10.2022.

Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що період затримки розрахунку при звільненні з 25.11.2017 по 10.10.2022 складає 1781 день.

Суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку № 100).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 № 110/ФЕС розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 у вересні 2017 року склав 8279,41 грн., у жовтні 2017 року 8279,41 грн., що у сумі складає 16558,82 грн.

Таким чином, розмір одноденного заробітку складає 271 грн. 46 коп. (16558,82 грн./61 робочих дня).

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 483470 грн. 26 коп. (271,46 грн. х 1781 дні затримки).

З огляду на те, що відповідна компенсація не може перевищувати 6 місяців/182 днів, належна до сплати сума дорівнює 49405,72 грн. (271,46 грн. х 182 дні).

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що до даних правовідносин слід застосовувати принцип співмірності.

При задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 806/345/16, від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а.

Зокрема, істотність частки компенсації за непроведену індексацію в порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 24578,80 грн./ 483470,26 грн. (сума компенсації за непроведену індексацію та невикористані календарні дні додаткової відпустки/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,05.

Таким чином сума, яка підлягає відшкодуванню, становить: 271,46 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,05 (частка компенсації за непроведену індексацію та невикористані календарні дні додаткової відпустки) х 182 (кількість робочих днів затримки розрахунку, які підлягають відшкодуванню) = 2470,28 грн.

Отже з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений ОСОБА_1 у розмірі 2470 грн. 28 коп.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року в адміністративній справі № 160/16266/22 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 25.11.2017 по 10.10.2022 у сумі 2470 (дві тисячі чотириста сімдесят) грн. 28 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з 23 травня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 23 травня 2023 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова