Справа № 490/1074/23
Суддя: Микульшина Г. А.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/1074/23
Провадження №2-а/489/55/23
Рішення

іменем України

22 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Микульшиної Г.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Михайлова Г.В. звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 532620 від 18.01.2023.

В позові вказав, що 18.01.2023 відносно нього було винесено постанову, відповідно до якої того ж дня о 14 год. 10 хв. він керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування Ленінським районним судом м. Миколаєва від 10.11.2022 у справі № 607/41/16, чим порушив п. 2.1.а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Із вказаною постановою позивач не згодний та зазначає, що обставини, викладені в постанові, не відповідають дійсності. Йому невідомо про наявність будь-яких рішень щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, посвідчення водія не вилучалось, протоколів про адміністративні правопорушення по ст. 130 КУпАП у відношенні нього не складалось. Про начебто позбавлення його права керування транспортним засобом він дізнався лише під час складання працівниками поліції оскаржуваної постанови. Перевіряючи наявність відносно нього рішення суду від 10.11.2022 № 607/41/16 засобами офіційних веб - порталів «Судова влада України» та «Реєстр судових рішень» ним було виявлено, що Ленінським районним судом м. Миколаєва справа за № 407/41/16 не розглядалась. Крім того, ОСОБА_1 не отримував жодної судової повістки, а також копії постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності з позбавленням права керування транспортним засобом. Таким чином, у позивача був відсутній умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а інспектор дійшов помилкового висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посилаючись на викладені обставини, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.02.2023 матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 передано до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Після усунення недоліків поданої позовної заяви згідно ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Сторони повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, шляхом поштових відправлень.

27.04.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що позивач ОСОБА_1 як підставу позову зазначає, що йому не було відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП України, та він не отримував будь-яких повідомлень про розгляд справи. Натомість інспектором Любенко В.В. при перевірці документів останнього, що передували складанню оскаржуваної постанови, було встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.11.2022 по справі № 489/1935/22 водія було позбавлено права керування транспортними засобами. Зі змісту постанови по вказаній справі вбачається,що повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи здійснювалось, в тому числі, за допомогою смс-повідомлення, яке було доставлено. Тобто водій ОСОБА_1 був поінформований про розгляд справи відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Його небажання брати участь у розгляді справи не може бути підставою для звільнення від виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 532620 від 18.01.2023 вбачається, що відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, відповідно до якої того ж дня о 14 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Миколаєві, при цьому був позбавлений права керування Ленінським районним судом м. Миколаєва № 607/41/16 від 10.11.2022, чим порушив пп. 2.1.а ПДР України.

Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400,00 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи матеріали справи № 490/1074/23, судом встановлено, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, що Ленінським районним судом м. Миколаєва 10.11.2022 було винесено постанову по справі № 607/41/16, відповідно до якої ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Отже, суд повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані працівниками поліції при складанні оскаржуваної постанови.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте вчинок може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення, при наявності сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Аналізуючи обставини справи, досліджені матеріали, зокрема оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, за порушення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача проти позову, оскільки вони не спростовують той факт, що в оскаржуваній постанові зазначено про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах розгляду справи № № 607/41/16, а напроти, підтверджують, що ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності згідно постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/1935/22. В той же час будь-яких належних та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 був повідомлений про позбавлення його права керування транспортними засобами (отримував постанову суду, тощо), до відзиву не долучено.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують позбавлення його права керування транспортними засобами на момент винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про задоволення позову, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Положеннями статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції не є самостійною юридичною особою, то судові витати у розмірі 536,80 грн. підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 532620 від 18.01.2023 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Повний текст рішення складено 22.05.2023.

Суддя Г.А. Микульшина