Справа № 160/395/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/395/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року в адміністративній справі №160/395/23 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВІАС» про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВІАС», в якій позивач просить: стягнути податковий борг з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Авіас» () до бюджету у розмірі 14 134 764,16 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано надати: уточнену позовну заяву із зазначенням електронної адреси відповідача із доказами направлення листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів; доказів на підтвердження обставин виникнення податкового боргу (період, за який виник податковий борг; розрахунок податкового боргу із наведенням нормативного обгрунтування, докази його існування на момент звернення до суду в сумі 14134764,16 грн., оскільки до матеріалів позову був поданий розрахунок (залишок несплаченої пені) станом на 31.10.2020, 31.12.2020 року та на 05.12.2022 року у розмірі 17645135,25 грн).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року позовну заяву повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 09 січня 2023 року в строки, встановлені ухвалою.

Означена ухвала суду від 27.01.2023 року оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок такого.

Встановлено, що 24.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника ГУ ДПС у Дніпропетровській області Федущака Н.Ю. про усунення недолік позовної заяви в якій позивач зазначає: що у відповідача відсутня електронна адреса, у зв`язку із чим, вона і не була зазначена у позові від 04.01.2023 року, що на його думку не є порушенням норм ч. 5 ст.160 КАС України, а з інформацією щодо реєстрації офіційної електронної адреси та використання офіційних електронних адрес в ЄСІТС суд може ознайомитись за посиланням: https://bit.ly/3BekWwh; до позовної заяви від 04.01.2023 року було подано розрахунок пені с. 3; відображення пені в ІКП с. 6 додатку; довідка про борг с. 11 додатку, у зв`язку із чим, суд при відкритті провадження по справі не вправі досліджувати та оцінювати докази, які мають безпосереднє відношення до предмету спору, а сам факт звернення до суду свідчить про наявність такого податкового боргу; посилання в ухвалі суду про відсутність доказів щодо наявності податкового боргу та його розміру на момент звернення до суду, є на думку податкового органу, передчасним та необгрунтованим, оскільки дана умова не є обов`язковою, крім того, відповідач має право її оскаржити; просять залучити до матеріалів справи розрахунок податкового боргу станом на 05.12.2022 року на суму несплаченої пені 14134764,16 грн.; вважають, що встановлення предмету спору, позовних вимог, надання обгрунтувань та доказів, здійснюється після відкриття провадження по справі, та посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.11.2020 року по справі № 580/207/20, вказують про активну роль суду в процесі збору доказів і їх застосування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.4 ст.161 КАС України, на яку посилаєиться суд першої інстанції, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В той же час суд апеляційної інстанції звертає увагу, що частинами 1 та 4 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Приписами частини 1 статті 80 КАС України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною 3 статті 80 КАС України про витребування доказів з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи, суд постановляє ухвалу.

З урахуванням зазначених обставин, а також з метою з`ясування всіх обставин у справі, суд може витребувати докази, які мають значення для справи. При цьому суд повинен вказувати, які саме докази необхідно надати.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд обмежений процесуальними можливостями з`ясувати чи дійсно у позивача відсутні докази чи має місце зловживання процесуальними правами.

При цьому позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг доказів, що потрібно долучити до позовної заяви і якими підтверджуються позовні вимоги. Не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у судовому захисті.

Таким чином, перекладання обов`язку, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі щодо надання доказів на позивача є передчасним та необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 420/3952/20.

Суд апеляційної інстанції також враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи викладене та з урахуванням того, що ненадання доказів не є недоліком, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття провадження у справі, оскільки згідно з чинним законодавством їх надання дозволяється на всіх стадіях адміністративного процесу до ухвалення судом рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права, що відповідно до ст.320 КАС України є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року в адміністративній справі №160/395/23- скасувати.

Справу №160/395/23 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов