Справа № 380/6262/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6262/23 пров. № А/857/6139/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

суддя (судді) в суді першої інстанції Чаплик І.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: зобов`язати надати відповідь на інформаційний запит від 24 грудня 2022 року; стягнути на його користь 7077,40 грн витрат, понесених на купівлю засобів медичного вжитку; стягнути на його користь 1000000 грн за завдану моральну шкоду.

На обгрунтування позовних вимог зазначає, що 23 грудня 2022 року звернувся до «Фотолабораторії» за адресою: АДРЕСА_1 щодо виготовлення світлин з цифрового носія. Вказує, що працівником «Фотолабораторії» після копіювання світлин не знеструмлено цифровий носій, що призвело до втрати його сімейних світлин, документів. Зазначає, що 26 грудня 2022 року подав ОСОБА_2 інформаційний запит, у якому просив надати відеозапис з камер відеоспостереження за 23 грудня 2022 року, проте відповіді на нього не отримав. Вказує, що протиправна бездіяльність відповідача виразилась в порушенні Закону України «Про доступ до публічної інформації», необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та професійної діяльності, а саме звернення за правничою допомогою, витрати на написання позовної заяви, ксерокс, звернення до суду, до лікаря, до аптеки, що в свою чергу призвели до душевних страждань, погіршення стану здоров`я.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Роз`яснено позивачу, що спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. В цій адміністративній справі позов звернено фізичною особою ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 . Жоден із учасників справи не є суб`єктом владних повноважень в розумінні КАС України. Позовні вимоги в цій справі фактично зводяться до вимоги відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, тому вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що основною його вимогою є зобов`язання ФОП ОСОБА_2 надати відповідь на запит від від 24 грудня 2022 року, натомість відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідними вимогами, відшкодування яких передбачено частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вказує, що судом першої інстанції не застосовано п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України, яким передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, у своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7, 8 та 9 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частинами 1 і 4 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

З матеріалів справи слідує, що предметом позову є вимоги про зобов`язання фізичної особи ОСОБА_2 надати відповідь на інформаційний запит від 24 грудня 2022 року; стягнення на користь позивача 7077,40 грн витрат, понесених на купівлю засобів медичного вжитку; стягнення на користь позивача 1000000 грн за завдану моральну шкоду.

Підставою цих вимог позивач визначає порушення ОСОБА_2 , як розпорядником публічної інформації, вимог ст. 14 і 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо надання відповіді на інформаційний запит.

Проте, в цій адміністративній справі позов звернено фізичною особою ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 . Жоден із учасників справи не є суб`єктом владних повноважень в розумінні КАС України.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

На думку скаржника, предметом позову у цій адміністративній справі є бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 24 грудня 2022 року. Однак, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком судді суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до вимоги відшкодувати завдану йому матеріальну і моральну шкоду. За вказаних умов, такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним висновок судді суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Стосовно доводів скаржника про те, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на норми статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», колегія суддів зазначає, що такі не можуть братись до уваги, оскільки вимоги позивача з огляду на обгрунтування позовної заяви, не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, тобто між даними особами не існує публічно-правового спору.

Щодо посилання скаржника на те, що відповідач є розпорядником інформації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідач у цій справі фізична особа ОСОБА_2 не є розпорядником публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», що унеможливлює визнання спору в цій справі публічно-правовим.

З огляду на предмет та підставу позову, характер спірних правовідносин, встановлені обставини, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, колегія суддів вважає правильним висновок судді суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутній спір з приводу порушень вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки спірні правовідносини є виключно цивільним спором, який підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій адміністративній справі.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 380/6262/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 23 травня 2023 року.