Справа № 460/9512/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №460/9512/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 460/9512/21 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку,
27 квітня 2023 року Верховний Суд розглянув справу № 460/9512/21 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку, за касаційною скаргою Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року.
03 травня 2023 року від позивача у цій справі надійшла заява про ухвалення Верховним Судом додаткового судового рішення у справі № 460/9512/21 про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
У відзиві на касаційну скаргу, в якому, окрім іншого, було заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, сторона позивача зазначила, що докази на підтвердження витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу, понесених у зв`язку із касаційним переглядом справи, будуть подані додатково.
Згідно опису вкладення, доданого до вищевказаної заяви, заява про розподіл судових витрат, в якій міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції в розмірі 6 000,00 грн, направлена позивачем на адресу відповідача 01 травня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2023 року встановлено Рівненській обласній прокуратурі строк до 18 травня 2023 року для подання міркувань щодо означеної заяви та призначено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 460/9512/21 до розгляду в порядку письмового провадження.
Від Рівненської обласної прокуратури 22 травня 2023 року засобами поштового зв`язку надійшли заперечення щодо заяви ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції, де відповідач просить відмовити у її задоволенні.
Так, відповідач зазначає про неспівмірність суми, що визначена заявником до відшкодування, позаяк справа № 460/9512/21 є справою незначної складності, справи цієї категорії мають усталену судову практику, а тому, на думку відповідача, підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу не потребували значних затрат часу, а також зусиль адвоката щодо здійснення юридичного та технічного супроводу (роботи) у цій справі.
Також відповідач просить при визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу врахувати критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.
Вирішуючи подане клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 КАС України).
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як зазначалося Судом вище відповідачем подано заперечення щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до відшкодування.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Велика Палата у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування не відповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, у розумінні наведених положень КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо вона вважає, що не було дотримано вимоги стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
На підтвердження заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції стороною позивача надано копії: додаткових угод від 30 грудня 2021 року та від 16 серпня 2022 року до Договору № 01/17-01/21 про надання правової допомоги від 17 січня 2021 року; квитанції від 24 квітня 2023 року на суму 6050,00 грн; акту приймання передачі від 28 квітня 2023 року, у якому наявний детальний опис виконаних адвокатом робіт.
Так, відповідно до Додаткової угоди від 16 серпня 2022 року до Договору № 01/17-01/21 від 17 січня 2021 року вартість правничої допомоги, що надається Адвокатським бюро в частині ознайомлення із касаційною скаргою у справі №460/9512/21, консультації позивача, підготовки та поданні відзиву на касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури у справі №460/9512/21 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, а також інших послуг, які стосуються розгляду справи № 460/9512/21, становить 6000,00 (шість тисяч) гривень 00 копійок, які клієнт сплачує на рахунок Адвокатського бюро не пізніше 31 грудня 2022 року.
Згідно Акту від 28 квітня 2023 року наданих послуг до Договору № 01/17-01/21 про надання правової допомоги № 01/17-01/21 зазначено, що Адвокатським об`єднанням було надано наступну професійну правничу допомогу: ознайомлення із касаційною скаргою у справі №460/9512/21, консультації позивача, підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури у справі №460/9512/21, а також інші послуги, які стосуються розгляду справи №460/9512/21 на загальну вартість у сумі 6 000,00 гривень. Кількість витрачених годин становить 8 годин.
При цьому, в Акті наданих послуг від 28 квітня 2023 року згідно Договору № 01/17-01/21 відсутнє конкретне визначення кількості часу, окремо витраченого на підготовку відзиву на касаційну скаргу та проведення консультацій із Клієнтом, та зазначено загальне посилання на надання інших послуг, пов`язаних із розглядом справи № 460/9512/21, проте без конкретизації їх виду/типу/суті.
Разом із тим, порівняльний аналіз змісту відзиву на касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури, зі змістом відзиву на апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 460/9512/21, який було подано адвокатом Козій Д.О. на стадії апеляційного перегляду справи, а також позовної заяви, підготовленої адвокатом Козій Д.О., свідчить, що вони у більшій частині є аналогічними.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат Суд також враховує, що предметом спору у справі № 460/9512/21 є питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в порядку статті 236 КЗпП України, розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження.
Окрім того, в суді касаційної інстанції розгляд справи № 460/9512/21 відбувався в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Практика Верховного Суду щодо вирішення питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в порядку статті 236 КЗпП України є сталою та послідовною. До того ж зміст відзиву на касаційну скаргу головним чином складається з цитування висновків Верховного Суду, висловлених у цій категорії спорів та норм законодавства, яким врегульовано означене питання.
Крім того, подання адвокатом позову у цій справі та відзиву на апеляційну скаргу відповідача до судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі свідчить про його обізнаність із законодавством, яким врегульовується вказане питання та судовою практикою, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах складення відзиву на касаційну скаргу.
Таким чином підготовка відзиву на касаційну скаргу у цій справі не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, - з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.
Отже, доводи Рівненської обласної прокуратури, викладені у запереченнях на заяву ОСОБА_1 щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до відшкодування, зі складністю роботи пов`язаної із підготовкою відзиву на касаційну скаргу, її обсягом та часом, витраченим на виконання роботи, є обґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене та застосувавши принцип співмірності відповідно до статті 134 КАС України, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів касаційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок Рівненської обласної прокуратури в розмірі 1000,00 грн.
Згідно із частиною п`ятою статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Керуючись статтями 132, 139, 252, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 460/9512/21 задовольнити частково.
Додаткова постанова є невід`ємною частиною постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року, набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
...........................
...........................
...........................
Судді Верховного Суду