Справа № 420/17064/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/17064/22
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Крусяна А.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №420/17064/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

23.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком за зверненням від 20.09.2022 з причин викладених у рішенні №51 від 27.09.2022;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №51 від 27.09.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2022 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу під час вирішення питання про призначення пенсії періоди: з 18.06.1984 по 01.01.1989 та з 24.03.1996 по 27.01.1997.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що періоди його роботи підтверджуються наявною у матеріалах спарви копією трудової книжки. Також, на думку позивача, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. Не несе працівник також відповідальності за порядок ведення та заповнення трудової книжки. Як зазначає ОСОБА_1 , означене не може бути підставою для позбавлення його права на призначення пенсії за віком.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджувалось та вважало їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, наголошуючи на тому, що у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди з 18.06.1984 по 01.01.1989, оскільки в трудовій книжці назва організації при прийнятті на роботу (ІНФОРМАЦІЯ_2) не відповідає назві організації, що засвідчує запис про звільнення (литовське державне підприємство риболовного флоту «Юра»), а період з 24.03.1996 по 27.01.1997 не зараховано у зв`язку з наявністю виправлень дати прийняття та дати наказу про прийняття на роботу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №420/17064/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком за зверненням ОСОБА_1 від 20.09.2022 з причин викладених у рішенні №51 від 27.09.2022.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №51 від 27.09.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2022 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу під час вирішення питання про призначення пенсії періоди: з 18.06.1984 по 01.01.1989 та з 24.03.1996 по 27.01.1997.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що трудова книжка ОСОБА_1 містить усі необхідні записи для призначення пенсії за віком, а спірні періоди роботи підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що окружним адміністративним судом рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.56-60, а.с.114-116).

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 20.09.2022 ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду подано заяву про призначення пенсії за віком.

За наслідками розгляду вищевказаної заяви ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення від 27.09.2022 № 51 про відмову у призначенні пенсії.

Відмовляючи у призначенні пенсії за віком, ГУ ПФУ в Одеській області до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано наступні періоди роботи:

- з 18.06.1984 по 01.01.1989, оскільки в трудовій книжці назва організації при прийнятті на роботу (ІНФОРМАЦІЯ_2) не відповідає назві організації, що засвідчує запис про звільнення (литовське державне підприємство риболовного флоту «Юра»);

- з 24.03.1996 по 27.01.1997, оскільки в трудовій книжці виправлення дати прийняття та дати наказу про прийняття на роботу виконано з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 №162.

Не погодившись із означеним актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Конституційний Суд України неодноразово здійснював розгляд проблеми, пов`язаної з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно із сформованою у пункті 3.4 рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 № 4-рп/2007 позицією, Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, яку сформовано в рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

У рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційним Судом України зазначено, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ч.2 ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

З матеріалів справи убачається, що на день звернення за призначенням пенсії за віком ОСОБА_1 виповнилося 63 роки.

Апеляційним судом з`ясовано, що органом Пенсійного фонду визнано наявність у ОСОБА_1 страхового стажу 11 років 7 місяців 18 днів.

Суб`єктом владних повноважень не зараховано періоди з 18.06.1984 по 01.01.1989 та з 24.03.1996 по 27.01.1997.

Надаючи оцінку наведеним в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Одеській області від 27.09.2022 № 51 підставам щодо незарахування до страхового стажу вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.

Як убачається із наявної у матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 , перед записом №12 проставлено штамп «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Наступними записами трудової книжки є:

18.06.1984 ОСОБА_1 зараховано матросом-рибообробником без класу ПБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (наказ від 18.06.1984 №17/594);

08.04.1985 ОСОБА_1 переведено матросом 2 кл. ТР «ОСОБА_3» (наказ від 09.04.1985 №17/7-39);

26.08.1985 ОСОБА_1 переведено матросом 2кл. ПТР «ОСОБА_4» (наказ від 26.08.1985 №17-7/97);

16.09.1985 ОСОБА_1 переведено матросом-обробником 2 кл. ПБ «ОСОБА_5» (наказ від 16.09.1985 №17-7/106);

01.01.1989 у зв`язку з ліквідацією бази ОСОБА_2 звільнено у порядку переведення до ВО «Литрибпром», п.5 ст.39 КЗпП ЛРСР (наказ від 30.12.1988 №17-8/219).

Запис про звільнення засвідчено литовським державним підприємством риболовного флоту «Юра».

З приводу вказаного апеляційним судом установлено, що у зв`язку з ліквідацією бази Реффлоту ОСОБА_1 було переведено на роботу до ВО «Литрибпром». У подальшому, ВО «Литрибпром» перейменовано в литовське державне підприємство риболовного флоту «Юра».

Означене підтверджується записом №20а трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно із наявною у матеріалах справи довідкою литовського державного підприємства риболовного флоту «Юра» від 21.12.1993 №17/478 (наданою до матеріалів спарви із перекладом), ОСОБА_1 у період з 18.06.1984 по 22.12.1993 працював повний робочий день матросом-обробником ПБ, ПТР, ПР, мотористом ТР на рибопереробних судах в морях та океанах матросом-обробником, на транспортних судах - матросом.

Отже, зазначення в трудовій книжці серії НОМЕР_1 різних підприємств щодо прийняття ОСОБА_1 на роботу та його звільнення відбулося у зв`язку із ліквідацією бази Реффлоту та перейменуванням ВО «Литрибпром» в литовське державне підприємство риболовного флоту «Юра».

Відносно твердження відповідача про виправлення в трудовій книжці серії НОМЕР_1 дати прийняття на роботу та дати наказу про прийняття на роботу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 24.03.1996 по 27.01.1997 займав посаду заступника начальника ППЧ-47 Управління державної пожежної охорони УМВС України в Донецькій області.

У даті призначення на посаду наявне виправлення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що поставлена органом Пенсійного фонду під сумнів дата призначення позивача на посаду усувається відміткою у лівому верхньому куті трудової книжки серії НОМЕР_1 , згідно із якою вірною датою призначення позивача на посаду є 24.03.1996.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів також враховує сформований Верховним Судом у постанові від 30.09.2021 у справі №300/860/17 правовий висновок, згідно із яким працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Вказане спростовує твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відносно неможливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 18.06.1984 по 01.01.1989 та з 24.03.1996 по 27.01.1997.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком ГУ ПФУ в Одеській області безпідставно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 18.06.1984 по 01.01.1989 та з 24.03.1996 по 27.01.1997.

Беручи до уваги наведене, апеляційний адміністративний суд уважає, що вирішуючи питання про призначення пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком окружного адміністративного суду щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, не є юридично спроможними доводи суб`єкта владних повноважень стосовно заборони Законом України «Про загальнообов`язакове державне пенсійне страхування» стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судового збору, оскільки відшкодування позивачу у такий спосіб понесених судових витрат прямо відповідає положенням ст.139 КАС України, які є спеціальними в контексті спірного питання.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Головного управління ПФУ в Одеській області.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року у справі №420/17064/22 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Крусян А.В. Танасогло Т.М.