Справа № 400/3152/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/3152/21

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року за виключними обставинами у справі за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора та Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (Кадрова комісія №14) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (Кадрова комісія №14) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Кадрової комісії №14 від 25 березня 2021 року №2 "Про неуспішне проходження прокурором атестації";

- визнання протиправним та скасування наказу керівника Миколаївської обласної прокуратури Говорухи В. №467к від 12 квітня 2021 року про звільнення з посади начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області та з органів прокуратури;

- поновлення на посаді начальника Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області;

- стягнення середнього заробітку без утримання податків та обов`язкових зборів за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2021 року по дату прийняття рішення по справі, мотивуючи його тим, що підстави для звільнення позивача відсутні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №14 від 25 березня 2021 року №2 "Про неуспішне проходження прокурором атестації". Визнано протиправним та скасовано наказ Миколаївської обласної прокуратури від 12 квітня 2021 року №467к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Веселинiвського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 13 квітня 2021 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Веселинiвського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 14 квітня 2021 року. Стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2021 року по 19 серпня 2021 року у сумі 67 727,32 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 18 923,81 грн. У задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2021 без утримання податків та обов`язкових зборів відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Веселинiвського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 18 923,81 грн. підлягає негайному виконанню.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року скасовано й ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №400/3152/21 залишено без змін.

20 березня 2023 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав заяву в порядку ст. 361 КАС України про перегляд постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року за виключними обставинами, та ухвалення нового судового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі №3-5/2022(9/22) від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п.6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 вважає, що при вирішенні спору судом апеляційної інстанції застосовано положення п.6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-ІХ, яке рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 (справа №33-5/2022(9/22)) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тобто вказані обставини є виключними, на підставі яких слід скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

18 квітня 2023 року Офісом Генерального прокурора подано відзив на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому просить у задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовити повністю та залишити в силі постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №400/3152/21.

10 квітня 2023 року від Миколаївської обласної прокуратури надійшло заперечення на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, за яким відповідач вважає необґрунтованим вказану заяву, а тому просить залишить її без задоволення.

Розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи вказаної заяви, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч.1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Приписи п.1 ч.5 ст. 361 КАС України визначають, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 ст. 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Згідно ч.4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Отже у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення.

Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Наведений висновок щодо застосування положень п.1 ч.5 ст. 361 КАС України викладено в ухвалі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №240/35883/21.

Як було зазначено вище, в якості виключних обставин ОСОБА_1 посилається на прийняття Конституційним Судом України Рішення від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023, яким визнано неконституційним п.6 розділу 2 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, відповідно до якого "з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно ч.1 ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що ч.2 ст. 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Також, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України "Про чинність Закону України "Про Рахункову палату", офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 150 Конституції України, а також ч.2 ст. 70 Закону України "Про Конституційний Суд України" стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа №1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України ("Конституційний Суд України") та Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року №2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Отже, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Проте, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 передбачено, що п.6 розділу 2 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-ІХ, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, згідно ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" припис п.6 розділу 2 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, що визнаний неконституційним, втратив чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з 01 березня 2023 року з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №1-р(ІІ)/2023, що також прямо встановлено цим рішенням.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №600/1450/20-а, ч.2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, колегія суддів Верховного Суду приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" та від 24 липня 2003 року у справі "Рябих проти Росії", відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Крім того, із змісту імперативних приписів п.1 ч.5 ст. 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також те, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі №400/3152/21, про перегляд якого за виключними обставинами з відповідною заявою звернувся позивач, у задоволенні позову відмовлено, колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень п.1 ч.5 ст. 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Таким чином, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся позивач, в розумінні п.1 ч.5 ст. 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі №140/2217/19, від 22 грудня 2022 року у справі №805/1312/16-а, в ухвалах Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №600/1450/20-а, від 27 квітня 2023 року у справі №240/35883/21.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 з огляду на відсутність обставин, які в силу ст. 361 КАС України вважалися б виключними.

Керуючись ст.ст. 248, 310, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року за виключними обставинами у справі за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора та Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (Кадрова комісія №14) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 19 травня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.