Справа № 205/1638/23
Суддя: Приходченко О. С.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

25.04.2023 Єдиний унікальний номер 205/1638/23
Єдиний унікальний номер 205/1638/23
Провадження № 2а/205/41/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку термінової справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідачів інспектора УПП в Дніпропетровській області капрала поліції Фарафонової Т.В. та УПП в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2023 року адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 4 ч. 5 ст. 160, ч. 1 ст. 161 КАС України, з метою усунення яких позивачем 20 березня 2023 року засобами поштового зв`язку було направлено до суду уточнений адміністративний позов, який надійшов 22 березня 2023 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2023 року позивачеві було поновлено строк для звернення з позовом до суду, адміністративний позов прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у справі в порядку термінової адміністративної справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2023 року у задоволенні клопотання УПП в Дніпропетровській області про залишення позову без розгляду було відмовлено.

Позивач у своєму позові посилався на те, що 06 січня 2023 року постановою в справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною та винесеною з порушенням вимог, оскільки жодних доказів, які свідчили би про те, що ним вчинено адміністративне правопорушення працівником поліції надано не було, однак, одразу на місці зупинки було складено оскаржувану постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Також йому не було надано можливість скористатися правовою допомогою адвоката. Позивач у своєму позові просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення. У своїй заяві просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач УПП в Дніпропетровській області свого представника у судове засідання не направив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву справу просив розглядати за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що дії поліцейського при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, є законними, оскільки поліцейський діяв в межах діючого законодавства та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395. Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст.ст. 258, 283 КУпАП. Стягнення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, накладено поліцейським у межах наданих їй повноважень і лише під час виконання службових обов`язків та були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України, зафіксовані у постанові про накладення адміністративного стягнення. Зазначив, що доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення. Факт порушення позивачем вимог п. 8.4 «б» ПДР зазначено у рапорті інспектора Рожук (Фарафонової) Т.В. У зв`язку з тим, що відомості про оскарження постанови надійшли до УПП в Дніпропетровській області 12 квітня 2023 року, строк зберігання відеозапису сплив, тому надати відеозапис не є можливим.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 січня 2023 року капралом поліції Фарафоновою Т.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративні правопорушення серії ЕАР № 6377549, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 24-25).

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 06 січня 2023 року о 21 годині 44 хвилини, керуючи транспортним засобом RANGE ROVER, держномер НОМЕР_1 , на вул. Князя Володимира Великого, біля буд. 35 у м. Дніпрі не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», та проїхав не зупинившись, чим порушив вимоги п. 8.4 б ПДР (а.с. 24-25).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

На підставі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Так ПДР, які відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Працівник поліції, приймаючи рішення про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 вбачав в його діях порушення вимог дорожніх знаків.

Приписами п. 1.3. Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з положеннями п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила дорожнього руху, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На підставі п. 8.1. Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 8.2. Правил дорожнього руху дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відповідно до п. 8.4. Правил дорожнього руху дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху встановлено, що забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

На підставі розділу 33 Дорожні знаки Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 13 жовтня 2001 року, дорожній знак 2.2 є інформаційно-вказівним знаком і визначає пріоритет руху при перетині перехрестя.

Позивач у своєму позові не заперечував порушенням ним Правил дорожнього руху, а лише посилався, що поліцейським не було надано йому доказів порушення ним вимог проїзду відповідного перехрестя.

Суд критично оцінює зазначені посилання, оскільки позиція позивача зводиться до незгоди з притягненням його до адміністративної відповідальності та відсутності доказів, які б дали можливість встановити дійсні обставини, зазначені у позові.

Зокрема, у рапорті капрала поліції ОСОБА_2 зазначено, що 06 січня 2023 року близько 21.50 години транспортний засіб, яким керував позивач, було зупинено на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» за порушення правил дорожнього руху, від отримання копії та підпису ОСОБА_1 відмовився, при розгляді справи та під час вчинення всіх дій здійснювалася відео фіксація згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, позивач у своєму позові зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такому обов`язку суб`єкта владних повноважень протиставляється ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язок кожної сторони, у тому числі і позивача, довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позивач заперечив проти законності винесеної постанови, однак всупереч вимогам ч. 1 ст. 77 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП, ст.ст. 72, 73 КАС України доказів, які б підтверджували неправомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а відповідно до правової позиції Верховного Суду обов`язок доказування розподіляється також таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №536/583/17).

Таким чином оскаржувана постанова відповідає встановленим до неї вимогам законодавства, відповідач при її винесенні діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскаржувана постанова є такою, що винесена відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 251, ч. 3 ст. 283 КУпАП, ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (40108646, місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 2-а) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: