Справа № 320/518/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/518/21 Головуючий у 1 інстанції: Пащенко Н.Д.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Костюк Л.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.01.2020 року № Ф-8457-17/19 на суму 9 273,60 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області про сплату боргу №Ф-8457-17/19 від 14.01.2020 в частині боргу на суму 4572,42 грн. В решті заявлених позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області судові витрати в сумі 86,71 грн. судового збору та 143,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що Пенсійний фонд офіційним листом №1000-0606-8/89790 від 05.11.2020 року повідомив податковий орган в особі Білоцерківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області, про те, що нарахування, проведене Пенсійним фондом за 2012 ріку сумі 4572,72 грн, необхідно зняти як помилкове та скоригувати залишки на 01.10.2013 року на 0,00 грн.

19 жовтня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління ДПС у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги - на строк достатній для всебічного та повного розгляду справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року перейдено із письмового провадження у відкрите судове засідання.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказано утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.

У відповідності до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року № 755, розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Отже, з 01 січня 2021 року відбулося фактичне адміністративне правонаступництво, оскільки, саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у Київській області, як юридичної особи публічного права, до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з Головного управління ДПС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України ().

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ), згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.10.1997 та вкладки № НОМЕР_3 від 16.10.2003 до посвідчення, виданих Київською обласною державною адміністрацією, є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1).

Зокрема, згідно посвідчення №6/164443 від 23.03.1998, виданого Білоцерківським міськсоцзахистом Київської області, позивачу призначена пенсія за 2 групою інвалідності.

02 листопада 2005 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець (номер запису: 0007838), 03.11.2005, 07.11.2005 взята на облік в ГУ ДПС у Київській області (Білоцерківське управління, Білоцерківська ДПІ) (запис №102627145 та №1917 відповідно) та 17.12.2007 в ГУ Регіональної статистики (запис №21680000).

Згідно викладеного у позовній заяві, 05.01.2021 ФОП ОСОБА_1 отримала поштове відправлення від ГУ ДПС у Київській області, в якому містилась вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 14.01.2020 №Ф-8457-17/19 із заборгованості з ЄСВ (Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) на суму 9273,6 грн., в тому числі 885,22 грн. недоїмки, 368,72 грн. штрафу та 8019,66 грн. пені.

Так, з метою з`ясування питання про наявність у ФОП ОСОБА_1 недоїмки з ЄСВ, її адвокатом з цього приводу були подані адвокатські запити до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління ДПС у Київській області.

Головне управління ПФУ у Київській області листом від 05.01.2021 №1000-0604-8/496 у відповідь на запит повідомило, що за даними Реєстру страхувальників, ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник ЄСВ з 03.11.2005 та застосовує спрощену систему оподаткування.

Згідно переданих сальдових залишків на центральному рівні від Пенсійного фонду України до Міндоходів України, станом на 01.10.2013 за позивачем обліковувалася заборгованість по ЄСВ (34,7%) у сумі 4572,42 грн.

Відповідно до бази даних, по особовому рахунку фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему, в автоматичному режимі здійснено некоректне нарахування єдиного внеску за 2012 рік, в результаті чого виникла неправомірна заборгованість в сумі 4572,42 грн., оскільки гр. ОСОБА_1 з 23.03.1998 призначено пенсію по інвалідності, а з 18.10.2012 є пенсіонером за віком.

За результатами проведеної інвентаризації особового рахунку ФОП ОСОБА_1 , Головне управління ПФУ у Київській області листом від 05.11.2020 звернулося до Головного управління ДПС у Київській області з проханням сторнувати помилково нарахований єдиний внесок в сумі 4572,42 грн.

Згідно листа Головного управління ПФУ у Київській області від 05.11.2020 №1000-0606-8/89790, з посиланням на ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Головне управління ПФУ України у Київській області просило відповідача проведене Пенсійним фондом донарахування ФОП ОСОБА_1 за 2012 рік в сумі 4572,42 грн. - зняти як помилкове та скоригувати залишки на 01.10.2013 на 0,00 грн.

Водночас, у відповідь на адвокатський запит, Головне управління ДПС у Київській області листом від 04.01.2021 №9/Адв/10-36-13 повідомило, у тому числі, наступне.

Адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розпочато органами фіскальної служби з 01.10.2013 у зв`язку з прийняттям Закону України від 04.07.2013 №406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи».

За період адміністрування єдиного внеску фіскальними органами, автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску з 01.10.2013 по теперішній час в інтегрованій картці платника (ІКП) не проводились.

Також, в листі Головного управління ДПС у Київській області зазначалося про заборгованість позивача з ЄСВ на суму 4572,48 грн. Станом на 01.10.2013 згідно переданих сальдових залишків на центральному рівні від ПФУ до Міндоходів України.

Зокрема, у зв`язку з наявністю станом на 29.02.2016 у ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ на суму 4572,48 грн., керуючись вимогами статті 25 Закону №2464-VI, Головне управління ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2018 №Ф-8457-17 на вказану суму.

Зазначена вимога надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_1 , який отримано особисто 29.09.2018, про що свідчила відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення.

Відповідно до ІКП, в 2019 році ОСОБА_1 здійснені сплати по єдиному внеску в загальній сумі 3687,20 грн., а саме 30.05.2019 - 1843,60 грн., 01.07.2019 - 1843,60 грн.

У зв`язку з наявністю станом на 31.07.2019 у ОСОБА_1 заборгованості по єдиному внеску, Головним управлінням ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-8457-17/6955 на суму 885,22 грн.

Вказана вимога надіслана на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана особисто 04.10.2019, про що свідчила відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення.

На виконання вимог пункту 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (Інструкція №455), листом від 21.10.2019 №5328/9/10-36-50-07 до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби надіслано для примусового виконання узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-8457-17/У на суму заборгованості 885,22 грн.

При цьому, через неналежне виконання ФОП ОСОБА_1 в період з 02.07.2013 по 01.07.2019 вимог статті 9 Закону №2464-VI щодо своєчасності сплати єдиного внеску, Головним управлінням ДПС у Київській області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.10.2019 № на суму 8388,38 грн. (в т.ч. штрафна санкція в сумі 368,72 грн. та пеня в сумі 8019,66 грн.)

Дане рішення 09.10.2019, як зазначалось у листі Головного управління ДПС у Київській області від 04.01.2021, було надіслане платнику на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та повернуте відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно, у згаданому листі Головного управління ДПС у Київській області зазначалося, що станом на 30.12.2020 в ІКП позивача по єдиному внеску рахувалась загальна заборгованість в сумі 9273,60 грн. (в т.ч. заборгованість по основному платежу - 885,22 грн., борг по штрафній санкції - 368,72 грн., залишок несплаченої пені - 8019,66 грн.), та одночасно про те, що станом на 30.12.2020 в ІКП ОСОБА_1 заборгованість з єдиного внеску - відсутня.

Додатково податковим органом повідомлялося, що за період з 01.10.2013 по теперішній час ГУ ДПС у Київській області з ФОП ОСОБА_1 не укладались договори добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачені статтею 10 Закону №2464-VI.

Головним управлінням ДПС у Київській області зазначено, що, згідно переданих сальдових залишків на центральному рівні від Пенсійного фонду України до Міндоходів України, станом на 31.12.2012 по ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по ЄСВ в сумі 4572,42 грн.

Зазначений борг сплачено 30.05.2019 в розмірі 1843,60 грн. та 01.07.2018 в розмірі 1843,60 грн., відтак сума недоїмки становила 885,22 грн.

08 жовтня 2019 року по ФОП ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № на загальну суму 8388,38 грн., з яких штрафних санкцій нараховано на суму 368,7 грн. та пені на суму 8019,66 грн., та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказане рішення було належним чином вручене позивачу і в адміністративному та судовому порядку не оскаржувалося, а отже вважається узгодженим.

Таким чином, у зв`язку з наявністю в ІКП ФОП ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ, Головним управлінням ДПС у Київській області, згідно статті 25 Закону №2464-VI, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.01.2020 №Ф-8457-17/19 на суму 9273,60 грн.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно частин 1-2 статті 2 Закону № 2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 4 Закону № 2464-VI визначено перелік платників ЄСВ, до яких, зокрема, належать фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 статті).

В силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що від сплати єдиного внеску звільняються особи за таких умов: якщо отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю та отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, або досягли віку встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до абз. 24 ст. 1 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно абз. 22 ст. 1 вищевказаного Закону, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Київській області винесено відносно ОСОБА_1 оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.01.2020 року № Ф-8457-17/19 на суму 9 273,60 грн., що складається з недоїмки 855,22 грн, штрафу 368,72 грн та пені - 8019,66 грн.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Київській області від 04.01.2021 №9/Адв/10-36-13, позивача повідомлено про те, що, згідно переданих сальдових залишків на центральному рівні від Пенсійного фонду України до Міндоходів України, станом на 01.10.2013 по ФОП ОСОБА_1 передана загальна заборгованість по єдиному внеску (код бюджетної класифікації 71040000) в сумі 4572,48 гривень. Відповідно до ІКП, в 2019 році ОСОБА_1 були здійснені наступні сплати по єдиному внеску в загальній сумі 3687,20 грн: 30.05.2019 - 1843,60 грн; 01.07.2019 - 1843,60 грн.

Водночас, позивач стверджує, що у 2019 році нею помилково було перераховано кошти для сплати ЄСВ в загальній сумі З 687, 20 грн., в т.ч. 30.05.2019 року - 1 843,60 грн., та 01.07.2019 року - 1 843,60 грн., оскільки, вона, як пенсіонер, звільнена від сплати єдиного внеску.

Матеріали справи свідчать, що Головне управління ПФУ у Київській області зверталося до Білоцерківської ДПІ Головного управління Державної податкової служби у Київській області з листом від 05.11.2020 №1000-0606-8/89790, в якому, з посиланням на ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», просило донарахування, проведене Пенсійним фондом за 2012 рік в сумі 4572,42 грн., зняти як помилкове та скоригувати залишки на 01.10.2013 на 0,00 грн.

Крім того, Головне управління ПФУ у Київській області повідомило податковий орган, що станом на 30.12.2020 в ІКП ОСОБА_1 по єдиному внеску (код бюджетної класифікації 71010000) заборгованість відсутня.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що заборгованість в сумі 4 572,42 грн. є неправомірно нарахованою, оскільки, позивачу з 23.03.1998 року призначено пенсію по інвалідності, а з 18.10.2012 року вона є пенсіонером за віком.

Отже, з вищевказаного вбачається, що інформація податкового органу про те, що, згідно переданих сальдових залишків на центральному рівні від Пенсійного фонду України до Міндоходів України, станом на 01.10.2013 по ФОП ОСОБА_1 передана загальна заборгованість по єдиному внеску в сумі 4572,48 грн. - є некоректною та податковий орган повинен був скоригувати таку інформацію, зазначивши про відсутність заборгованості у позивача. Разом з тим, відповідач вищевказаних дій не вчинив.

Як наслідок, помилково перераховані позивачем кошти для сплати ЄСВ в загальній сумі 387, 20 грн., в т.ч. 30.05.2019 року - 1 843,60 грн., та 01.07.2019 року - 1 843,60 грн., безпідставно розцінені відповідачем як несвоєчасне виконання ФОП ОСОБА_1 обов`язку із погашення заборгованості з ЄСВ.

Оскільки, у ФОП ОСОБА_1 була відсутня заборгованість зі сплати ЄСВ, колегія суддів вважає, що у податкового органу буди відсутні правові підстави для нарахування позивачу штрафних санкцій у розмірі 368,72 грн. та пені у розмірі 8 019,66 грн.

Посилання суду першої інстанції на те, що жодних доказів щодо оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 08.10.2019 № на суму 8388,38 грн. матеріали справи не містять, є необгрунтованими, оскільки, на переконання колегії суддів, позивач не повинна нести відповідальність за безпідставне нарахування податковим органом їй пені та штрафних санкцій за відсутності заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, вимога Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу №Ф-8457-17/19 від 14 січня 2020 року є протиправною та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Щодо стягнення на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Положення ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

У відповідності до частини 1 статті 26 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги; документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

В силу вимог ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи свідчать, що представником позивача подано до суду першої інстанції клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

- Договір №4/12/2020 між адвокатом Зайцевим В.С. та ФОП ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 23 грудня 2020 року;

- акт приймання передачі правових послуг від 13 січня 2021 року за Договором про надання правової допомоги 4/12/2020 від 23.12.2020 року;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 13 січня 2021 року, виконаних адвокатом Зайцевим В.С., та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги № 4/12/2020 від 23.12.2020 року.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) від 13 січня 2021 року, позивачу були надані наступні послуги:

1. Проведення зустрічі з Клієнтом, підписання Договору про надання правової допомоги № 4/12/2020, первинне інтерв`ювання, формулювання фабули справи та бажаного результату, якого хоче досягти Клієнт від звернення до Адвоката - 0,5 год, вартість 100 грн.;

2. Збір доказової бази та документів, необхідних для підготовки позовної заяви, при первинному інтерв`юванні Клієнта, надання Клієнту консультацій та роз`яснень з питань податкового законодавства, законодавства про ЄСВ та адміністративне судочинство - 0,5 год., вартість 100 грн.;

3. Складення та направлення адвокатських запитів до ГУ ПФУ у Київській області та ГУ ДПС у Київській області з приводу виконання основного правого доручення - 2 год., вартість 200 грн.;

4. Ознайомлення з нормативно-правовою базою, судовою практикою у відповідній категорії справ, формування остаточної правової позиції у справі - 1 год., вартість 100 грн.;

5. Написання позовної заяви для звернення до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправною та скасування вимоги з ЄСВ - 3 год., вартість 1000 грн.;

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу вимог частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначила наступне: «…саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення, також, в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20.Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Матеріали справи свідчать, що Головне управління ДПС у Київській області у відзиві на позовну заяву жодних заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не виклало.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, згідно якої, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Беручи до уваги вищевказані обставини, колегія суддів вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 1 500,00 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу №Ф-8457-17/19 від 14 січня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а, код ЄДРПОУ ВП 44096797) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору в загальному розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Костюк Л.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 19.05.2023 р.