Справа № 520/412/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 р.Справа № 520/412/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 09.11.22 року по справі № 520/412/22

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області , Державної судової адміністрації України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України (далі ДСА України, перший відповідач), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (далі ТУ ДСА в Харківській області, другий відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо нарахування та виплати судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність дій першого відповідача щодо здійснення розрахунку суддівської винагороди виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня, передбаченого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», оскільки внаслідок такого нарахування ОСОБА_1 весь 2021 рік отримувала суддівську винагороду у розмірі, що не відповідає частині 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» відповідно до якої базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного, тобто 2270 грн, а не 2102 грн. У зв`язку з чим вважає, що першим відповідачем порушено її право на належне матеріальне забезпечення.

Зауважила, що положення статті 130 Конституції України та норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів» містять пряму вказівку на неможливість врегулювання розміру суддівської винагороди іншими нормативно-правовими актами, а отже є очевидним, що перший відповідач тлумачить норми діючого законодавства на власний розсуд та порушує законні права позивача.

На думку позивача, законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, запроваджуючи спеціальні розміри так званого прожиткового мінімуму для суддів, використовуючи таким чином свої повноваження, як інструмент впливу на судову владу та фактично не допускаючи зростання розміру суддівської винагороди відповідно до зростання вартості життя.

Вважає, що належним та дієвим способом захисту порушеного права буде зобов`язання першого відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2021 року складає 2270 грн.

Пославшись на пункт 2 частини 1 статті 371 КАС України, просила звернути рішення суду до негайного виконання в межах присудження виплати суддівської винагороди за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 520/412/22 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 520/412/22 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що Законом України «Про прожитковий мінімум» судді не віднесені до окремої соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися спеціально. Натомість, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн. З наведеного вище вбачається, що положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» щодо запровадження величини «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» не відповідають нормам Конституції України та нормам спеціального закону, а тому не можуть бути застосовані до визначення розміру виплати суддівської винагороди.

Пославшись на правову позицію Верховного Суду у подібних справах, викладену у постановах від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21 та від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, наголосила на тому, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Крім того, з висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, слідує, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Враховуючи викладене, стверджує, що позивач має право на нарахування та виплату недоотриманих сум винагороди, яка повинна обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270 грн.

Перший відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Наполягав на відсутності факту вчинення у спірних правовідносинах будь-якої бездіяльності, оскільки ТУ ДСА в Харківській області, як розпорядник коштів нижчого рівня, у спірних правовідносинах діяв виключно на підставі документів, складених Куп`янським міськрайонним судом Харківської області (а саме штатного розпису станом на 01.01.2021, де посадовий оклад судді указаний у сумі 63060,00 грн) та бюджетних асигнувань, виділених ДСА України (згідно з якими посадовий оклад судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області складає 63060,00 грн). Наголошував, що перший відповідач не має права самостійно збільшувати або зменшувати розмір суддівської винагороди, а відтак і жодними діями не порушував вимог ані Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ані Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зауважив, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником бюджетних коштів якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Пославшись на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011, вказав, що соціально-економічні права не є абсолютними, а тому механізм їх реалізації може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Другий відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, підтримав позицію першого відповідача та наголосив, що Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 01 січня 2021 року складає 2021 грн, отже розмір суддівської винагороди на 2021 рік змін не зазнав.

Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що при визначенні базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні, слід врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 26.09.2018 у справі № 820/1853/17, від 09.04.2020 у справі № 826/12172/17, фактичні обставини та правовідносини якої є подібними з обставинами цієї справи, відповідно до якої застосовуванню підлягають положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», які є чинними, не конституційними не визнавалися та не скасовувалися. Отже, відповідачі не можуть обирати самостійно з Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» будь-який інший показник, більш сприятливий для позивача.

Аналогічні висновки також зазначені у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022 у справі 120/2006/22-а та від 28.09.2022 у справі 120/1998/22-а, Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 280/9563/21 та від 07.12.2022 у справі 280/1233/22.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили.

У відповідності до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом 01.01.2021-31.12.2021 позивач обіймала посаду судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, виконувала адміністративні повноваження голови Куп`янського міськрайонного суду Харківської області.

Ці обставини визнані сторонами спору у порядку ч. 1 ст. 78 КАС України, додаткового доказування у межах даного спору не потребують.

Позивачем, як головою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області було складено штатний розпис Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з 01.01.2021, у якому розраховано посадовий оклад судді у розмірі 63060,00 грн.

Такий розмір посадового окладу судді було обчислено самим заявником під час виконання адміністративних функцій голови Куп`янського міськрайонного суду Харківської області із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 - 2102,00грн.

14.01.2021 складений головою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з 01.01.2021 було затверджено начальником ТУ ДСА України у Харківській області.

У подальшому протягом періоду 01.01.2021-31.12.2021 відповідач - ТУ ДСА України у Харківській області отримував асигнування на оплату праці (виплату суддівської винагороди) заявника, як судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, саме із розрахунку посадового окладу на місяць - 63060,00грн.

Додаткових асигнувань від розпорядника бюджетних коштів вищого рівня - ДСА України на виплату заявнику суддівської винагороди протягом 01.01.2021-31.12.2021 із розрахунку показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 - 2270,00 грн відповідач - ТУ ДСА України в Харківській області не отримував.

Доказів надходження до відповідача - ТУ ДСА України в Харківській області від Куп`янського міськрайонного суду Харківської області будь-яких письмових документів про обчислення розміру суддівської винагороди протягом 01.01.2021-31.12.2021 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 - 2270,00 грн матеріали справи не містять.

Не погодившись з діями першого відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди із застосуванням базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 у розмірі 2102 грн, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та відсутності у спірних правовідносинах бездіяльності відповідача щодо фінансового забезпечення судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 в частині виплати суддівської винагороди, що здійснювалась за документами фінансового характеру, складеними головою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області та у межах бюджетних асигнувань, виділених Державною судовою адміністрацією України. Судом враховано, що у зв`язку із неподанням відповідних документів Куп`янським міськрайонним судом Харківської області перший відповідач не мав підстав для ініціювання перед ДСА України питання стосовно збільшення асигнувань по виплаті суддівської винагороди із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2021 - 2270,00 грн.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що норма Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», якою розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу встановлено на рівні 2270,00 грн, носить загальний характер, а норма закону про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн, є нормою спеціального характеру.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Так, спірним питанням у даній справі є питання застосування при розрахунку суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 грн.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі по тексту - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (частина друга статті 4).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 гривень, з 01 липня - 2294 гривні, з 01 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 01 січня - 1921 гривня, з 01 липня - 2013 гривень, з 01 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 гривень, з 01 липня - 2510 гривень, з 01 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 01 січня - 2270 гривень, з 01 липня - 2379 гривень, з 01 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 01 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 01 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 1769 гривень, з 01 липня - 1854 гривні, з 01 грудня - 1934 гривні.

Як вбачається зі змісту розрахункових листів ОСОБА_1 (а.с. 28-33) та не заперечується відповідачами, суддівську винагороду за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 позивачу обчислено виходячи з розміру посадового окладу - 63060,00 грн, тобто, відповідно до приписів абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", а саме із застосуванням розміру прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн (2102*30=63060,00 грн).

Колегія суддів зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11 -р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Колегія суддів зазначає, що у пункті 62 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі по тексту - Закон №1401-VIII).

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено у новій редакції, текст якої зазначено вище. Так, Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIII, який з огляду, як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Статтею 130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі по тексту - Закон № 966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді".

При цьому, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", розмір якого становить 2102,00 грн.

Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві (січень - грудень 2021 року), а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, отже законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Колегія суддів акцентує увагу, що хоча положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прийняті у часі пізніше, ніж норми статті 135 Закону № 1402-VIII, саме останні, як спеціальні, мають пріоритет у їх застосуванні при вирішенні спірних правовідносин. Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). У межах апеляційного перегляду судового рішення в цій справі колегія суддів звертає на нього увагу у сукупності з іншою аргументацією, про яку йдеться вище.

Отже, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, неправильним є застосування при розрахунку посадового окладу судді іншої величини, відмінної від тієї, що визначена спеціальним законом.

Щодо питання матеріального забезпечення суддів Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року зазначив, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

Необхідно підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270,00 грн.), на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.), у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" була неправомірною.

Беручи до уваги, що розмір суддівської винагороди, встановлений статтею 135 Закону №1402-VIII не був виплачений позивачу, ОСОБА_1 має право на виплату недоотриманих коштів (заборгованість) за період з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин положень абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", та вважає, що обмеження виплати позивачу, починаючи з січня 2021 року суддівської винагороди (шляхом обчислення її розміру, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі саме 2102 грн) здійснено протиправно.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26.09.2018 у справі №820/1853/17, від 09.04.2020 у справі № 826/12172/17, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки спірні правовідносини мали місце за інших обставин та з приводу іншого предмету спору, отже не є подібними з правовідносинами у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

З огляду на викладене, врахування судом першої інстанції під час розгляду даної справи правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 05.07.2022 у справі № 400/17/19, від 14.12.2020 у справі № 640/22027/18, від 13.10.2021 у справі № 160/5961/19, від 11.03.2020 у справі № Пз/9901/17/19, колегія суддів вважає хибним, так як у перелічених справах спірні правовідносини виникли внаслідок запровадження законодавцем нової розрахункової величини для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, водночас у справі, що розглядається спірним є питання застосування зменшеного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн, що вказує на відмінність спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-4 статті 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 151 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Аналогічну норму також містить пункт 3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 № 141/0/15-19 (далі по тексту - Положення № 141/0/15-19).

Статтею 154 Закону № 1402-VIII визначено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Крім того, відповідно до пункту 5 Положення № 141/0/15-19 основними завданнями ДСА України є, зокрема організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до пункту 10 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (далі Порядок № 228) головні розпорядники забезпечують організацію та координацію роботи відповідальних виконавців, розпорядників нижчого рівня із складання проектів кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів на плановий бюджетний період та складання таких документів за бюджетними програмами, що виконуються безпосередньо головними розпорядниками.

Головні розпорядники керуються відповідними методичними вказівками Мінфіну, Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, місцевих фінансових органів щодо складання розпису відповідного бюджету, доводять відповідальним виконавцям, розпорядникам нижчого рівня вказівки щодо складання проектів кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів, термінів їх подання і показники, які необхідні для визначення обсягів видатків бюджету та надання кредитів з бюджету (пункт 11 Порядку № 228).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 228 розпорядники під час складання проектів кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів забезпечують дотримання принципів, на яких ґрунтується бюджетна система, а також дотримання вимог законодавства під час проведення розрахунків до кошторису, розподілу видатків бюджету та надання кредитів з бюджету відповідно до економічної класифікації видатків бюджету та класифікації кредитування бюджету, визначення показників надходжень бюджету в частині доходів, фінансування або повернення кредитів, додержання тарифних ставок (посадових окладів), норм, цін, лімітів, а також інших показників відповідно до законодавства.

Приписами абзаців 1 та 3 пункту 28 Порядку № 228 передбачено, що відповідальні виконавці подають головному розпоряднику зведені кошториси та зведені плани асигнувань загального фонду бюджету, зведені плани надання кредитів із загального фонду та зведені плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду, зведені плани використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і зведені помісячні плани використання бюджетних коштів за кожною бюджетною програмою, за виконання якої вони відповідають.

Відповідальні виконавці, розпорядники нижчого рівня складають кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів, засвідчують підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби і подають їх відповідальним виконавцям або головним розпорядникам для складання зведених кошторисів, зведених планів асигнувань загального фонду бюджету, зведених планів надання кредитів із загального фонду бюджету та зведених планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду, а також зведених планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і зведених помісячних планів використання бюджетних коштів.

Аналіз наведених норм Порядку № 228 дає підстави стверджувати, що повноваженнями щодо складання проекту кошторису наділені розпорядникам бюджетних коштів, які зобов`язані дотримуватись вимог законодавства під час проведення розрахунків до кошторису.

За таких обставин, враховуючи положення частини 4 статті 148 Закону № 1402-VIII, саме ТУ ДСА в Харківській області уповноважено складати проект кошторису щодо фінансування місцевих судів, зокрема Куп`янського міськрайонного суду Харківської області.

Як вбачається зі змісту штатного розпису Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, затвердженого начальником ТУ ДСА у Харківській області на 2021 рік, з 01.01.2021 посадовий оклад голови суду, заступника голови суду та судді складає 63060 грн.

Відповідно до наданого ДСА України розрахунку річного фонду суддівської винагороди на 2021 рік, поданого ТУ ДСА в Харківській області поточні видатки на суддівську винагороду складають 303327743,7 грн. При цьому, з них суддівська винагорода судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 розрахована виходячи з розміру посадового окладу 63060,0 грн (2102 грн*30), тобто із застосуванням абзацу 5 частини 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», що за вищенаведеними висновками колегії суддів є протиправним.

Таким чином, ТУ ДСА в Харківській області, будучи розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, склало та подало на затвердження до головного розпорядника бюджетних коштів ДСА України Кошторис на 2021 рік, який містив розрахунок суддівської винагороди, що не відповідає вимогам статті 135 Закону № 1402-VIII.

Колегія суддів зазначає, що ТУ ДСА в Полтавській області зобов`язано було при визначенні розміру суддівської винагороди ОСОБА_1 у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 діяти відповідно до Закону № 1402-VIII та здійснювати її розрахунок, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" саме у значенні 2270 грн, а не 2102 грн, як це протиправно здійснено першим відповідачем, чим, відповідно, порушено права позивача на отримання суддівської винагороди у належному розмірі.

Відповідно до пункту 29 Порядку № 228 головні розпорядники під час розгляду отриманих кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів перевіряють: дотримання вимог законодавства, а також вказівок щодо складання кошторисів на плановий бюджетний період; дотримання режиму економії, включення до кошторисів бюджетних асигнувань, зумовлених характером діяльності установи; дотримання доведених у лімітних довідках річних обсягів бюджетних асигнувань та їх помісячного розподілу з урахуванням строків проведення окремих заходів і можливості здійснення відповідних видатків бюджету та надання кредитів з бюджету протягом бюджетного періоду; підтвердження показників розрахунками та економічними обґрунтуваннями.

З наведеного слідує, що ДСА України, як головний розпорядник бюджетних коштів, мало перевірити поданий ТУ ДСА в Харківській області проект кошторису на 2021 на відповідність вимогам законодавства, зокрема і вимогам статті 135 Закону № 1402-VIII, однак другим відповідачем цього зроблено не було внаслідок помилкового застосування при розрахунку суддівської винагороди абзацу 5 частини 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Доводи першого відповідача про те, що він міг проводити нарахування і виплату лише із застосуванням абзацу 5 частини 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» в межах виділених головним розпорядником коштів не спростовують обов`язку ТУ ДСА України в Харківській області діяти у спірних відносинах з дотриманням приписів статті 135 Закону № 1402-VIII.

Відповідачі, як розпорядники бюджетних коштів, мали першочергово забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на 2021 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя. Такий обов`язок та пріоритетність виплати суддівської винагороди у порівнянні з іншими виплатами, випливає також із особливого статусу судді, необхідності неухильного дотримання гарантій його незалежності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій ТУ ДСА у Харківській області щодо нарахування та виплати судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон № 1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З огляду на викладене, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції стосовно протиправності дій ТУ ДСА в Харківській області щодо нарахування та виплати судді позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати ТУ ДСА у Харківській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Наведені вище висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постановах від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21 та від 30.11.2021 у справі № 360/503/21

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Беручи до уваги вищевикладене та висновки колегії суддів про задоволення позовних вимог, постанову суду апеляційної інстанції в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду з 01.01.2021 по 31.01.2021 ОСОБА_1 слід допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 по справі № 520/412/22 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321,322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 по справі № 520/412/22 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо нарахування та виплати судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду з 01.01.2021 по 31.01.2021 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено та підписано 22.05.2023 року