Справа № 303/349/23
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 303/349/23 пров. № А/857/4030/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2023 року у справі № 303/349/23 (головуючий суддя Кость В.В., ухвалене у м. Мукачево Закарпатської області за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора, рядового поліції роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області - Микли Ростислава Івановича, Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

13 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора, рядового поліції роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області - Микли Ростислава Івановича, Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6361232 від 03.01.2023 року.

Рішенням від 09 лютого 2023 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області позовні вимоги задовольнив частково.

Скасував постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6361232 від 03.01.2023 року. Справу про адміністративне правопорушення - закрив. Стягнув з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суму 536,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позовних вимог, заявлених до інспектора, рядового поліції роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області - Микли Ростислава Івановича суд відмовив.

Також суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів суми сплаченого штрафу.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, наслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач 03.01.2023 допустив порушення вимог п.12.9 ПДР України, а саме: в зоні дії дорожнього знаку 3.29 ,,Обмеження максимальної швидкості 70 км рухався зі швидкістю 93 км/год, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 23 км/год, за що ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність у вигляді адміністративного стягнення штраф в сумі 340 грн..

Згідно листа ДП ,,Укрметртестстандарт від 01.10.2019 року № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань.

Однак суд першої інстанції не врахував, що у спірному випадку проводилась не автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху, а тому розміщення інформаційно-вказівного знаку 5.76 не є обов`язковим.

За таких обставин, відповідач вважає правомірним притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що постановою інспектора, рядового поліції роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Микли Ростислава Івановича серії ЕАР № 636132 від 03 січня 2023 року на ОСОБА_1 накладений штраф в розмірі 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 , 03 січня 2023 року о 10:55 год. на 801 км. автомобільної дороги міжнародного значення М-06 ,,Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом ,,Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 93 км/год в зоні дії знаку 3.29 ,,Обмеження максимальної швидкості 70км/год, при цьому перевищив швидкість руху на 23 км/год (TruCam 000618), чим порушив п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, які обмеження швидкості руху транспортних засобів діяли на відповідній ділянці автодороги, де здійснювався контроль за додержанням безпеки дорожнього руху, та чи підпадає даний відрізок дороги під дію дорожнього знаку 3.29 ПДР України, що унеможливлює встановлення судом факту перевищення дозволеної швидкості руху транспортного засобу. Доказів геолокації приладу вимірювання суду також не надано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII ,,Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України ,,Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України ,,Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі ПДР).

Відповідно до п.12.9 «б» ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4,12.5,12.6,12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 ПДР.

За змістом ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

Пунктом 4 розділу І Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пунктів 9-10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 1 розділу IV Інструкції визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що під час винесення оскарженої постанови інспектор поліції діяв у відповідності до вимог наведених нормативно-правових актів.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що копію постанови серії ЕАР № 636132 від 03 січня 2023 року він отримав в той же день 03.01.2023. При цьому, жодних зауважень щодо зафіксованого в постанові адміністративного правопорушення у позивача не було.

Окрім того, наступного дня, тобто 04 січня 2023 року, ОСОБА_1 сплатив штраф в сумі 340 грн, що підтверджується копією відповідної квитанції (а.с. 5).

Відповідно до ст. 31 Закону України ,,Про Національну поліцію поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Можливість використання виробу LTI 20-20 TruCam ІІ виробництва Laser Technology Inc. (США) підтверджена експертним висновком від 27.09.2018 №04/02/03-3008, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/22567 який дійсний до 08.07.2022 року.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Належність доказів слідує з приписів ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У матеріалах справи наявна роздруківка з відеофайлу приладу TruCAM LTI 20/20, серійний номер №ТС000618, на якій зафіксовано, що автомобіль ,,Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 93 км/год при дозволеній максимальній швидкості 70 км/год (а.с. 22).

Щодо покликань позивача на відсутність у оскаржуваній постанові інформації стосовно доказу, яким підтверджуються обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70», то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.70 ПДР дорожній знак ,,Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Згідно із пп.«ґ» п. 8.4 ПДР інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Разом з тим, жодними положеннями КУпАП та Закону України ,,Про Національну поліцію, в тому числі, ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.70 ПДР України ,,Фото-,відеофіксування порушень Правил дорожнього руху лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон України ,,Про Національну поліцію не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.

Водночас, у випадку, що розглядається, порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 ,,Про Національну поліцію не поширюються на спірні відносини.

В силу приписів частин 1 та 4 статті 8 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на фіксацію наявності дорожніх знаків 3.29, місцезнаходження перехрестя автомобільної дороги та з`їзду до населеного пункту, вказавши що вони доказово не підтверджені, оскільки доданий до відзиву диск з відеозаписами не придатний для відтворення на технічних засобах, і як наслідок, дослідження його судом.

Однак, при цьому суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлень сторін, відмовивши ухвалою від 09.02.2023 в задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд першої інстанції позбавив відповідача можливості надати інші докази на підтвердження (спростування) факту наявності дорожніх знаків 3.29, місцезнаходження перехрестя автомобільної дороги та з`їзду до населеного пункту, доказів геолокації приладу вимірювання, тощо.

Натомість відповідач надав апеляційному суду диск з відеозаписами, на якому чітко зафіксований знак 3.29 ,,Обмеження максимальної швидкості 70км/год до перехрестя з відгалуженням дороги на с. Підгорб.

Порівнявши вказаний відеозапис з роздруківкою з відеофайлу приладу TruCAM LTI 20/20, серійний номер №ТС000618, колегія суддів дійшла висновку, що порушення швидкісного режиму позивач вчинив в зоні дії знаку 3.29 ,,Обмеження максимальної швидкості 70 км/год ще до перехрестя з відгалуженням дороги на с. Підгорб, після якого вказаний знак втрачає свою чинність.

За таких обставин, колегія суддів визнає доведеним факт порушення позивачем вимог пункту п.12.9 «б» ПДР , що підтверджується наведеними доказами, а також відсутністю заперечень з боку позивача під час винесення спірної постанови та добровільною сплатою позивачем штрафу.

Таким чином, застосування до позивача штрафу на підставі приписів ч.1 ст. 122 КУпАП є правомірним, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відповідно відсутність правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2 статті 317 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно встановив обставини справи, на порушення приписів частини 4 статті 8 КАС України не вжив визначених законом заходів, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, а тому дійшов помилкових висновків щодо наявності правових підстав для задоволенні позову, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме: в частині скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6361232 від 03.01.2023 року, закриття справи про адміністративне правопорушення та стягнення з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суми 536,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2023 року у справі № 303/349/23 в частині задоволених позовних вимог, а саме: в частині скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6361232 від 03.01.2023 року, закриття справи про адміністративне правопорушення та стягнення з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суми 536,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 19.05.2023.