Справа № 161/16347/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/16347/22 пров. № А/857/6631/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, інспектора батальйону №1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Кідрук Анастасії Василівни про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Олексюк А.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 03 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, інспектора батальйону №1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Кідрук А.В., в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5375763 від 07 травня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 травня 2022 року орієнтовно о 15.46 год. інспектором батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенантом поліції Кідрук А.В. щодо нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії EAO № 5375763. У постанові вказано, що він, керуючи транспортним засобом Renault Master, н.з. НОМЕР_1 , 07 травня 2022 року в м. Луцьку, на проспекті Соборності, 38б, здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 510 грн. Вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскільки відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з оглянутого судом відеозапису з портативного відео реєстратора інспектора УПП Кідрук А.В. з бодікамери № 475666, судом встановлено, що проїзд перехрестя було здійснено на заборонений жовтий сигнал світлофора. Судом першої інстанції не встановлено процесуальних порушень в діях інспектора поліції в процесі розгляду справи. В п. 7 постанови серії ЕАО № 5375763 від 07 травня 2022 року зазначено, що до постанови додається відео з бодікамери № 475666. Оскільки відеозапис, який ведеться на нагрудний відеореєстратор поліцейського є безперервною фіксацією розгляду справи, тому ознайомлення з відео на місці події є неможливим. Суд вважав, що позивачем не зазначено жодної поважної причини пропуску строку на оскарження вищевказаної постанови. В даному випадку належним відповідачем у справі має бути Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, який має виступати відповідачем у зазначеній категорії справ, тобто позов подано ОСОБА_1 не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що на долученому відеозаписі не зафіксовано факт проїзду на заборонений жовтий сигнал світлофора. Вказує, що судом першої інстанції протиправно прийнято диск від 07 травня 2022 року як належний доказ в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки останній не відображає безперервну фіксацію розгляду справи. Зазначає, що суд першої інстанції помилково не прийняв його доводи про те, що строки на оскарження постанови були пропущені з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову на місці розгляду справи не отримував та не підписував, не отримував її також і засобом поштового зв`язку, а також штраф згідно постанови особисто не сплачував. Звертає увагу на те, що Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції як відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, є належним відповідачем у цій справі.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 07 травня 2022 року інспектором батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенантом поліції Кідрук А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 (а.с.8).

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 07 травня 2022 року о 15:46:14 в м. Луцьку, на проспекті Соборності, 38б, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Master, н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР України, за що встановлена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. До позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Стосовно порушення позивачем пункту п. 8.7.3 ґ ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення серії EAO № 5375763 від 07 травня 2022 року, за твердженням відповідача, відбулось через допущений позивачем 07 травня 2022 року о 15.46 в м. Луцьку, пр-т Соборності, 38б, під час керування транспортним засобом Renault Master, н.з. НОМЕР_1 проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, що є порушенням п. 8.7.3 ґ ПДР.

Згідно з п. 8.7.3 ґ ПДР України жовтий забороняє рух і попереджує про наступну зміну сигналів.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зa порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. 8.10. ПДР України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

У п. 7 постанови серії EAO № 5375763 від 07 травня 2022 року, вказано, що до постанови додається відео з бодікамери 475666.

Із наданого відповідачем до відзиву на позовну заяву відеозапису з портативного відео реєстратора інспектора УПП Кідрук А.В. з бодікамери № 475666, слідує, що позивачем було здійснено проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора.

Колегія суддів зазначає, що вказаний відеозапис фіксує момент проїзду регульованого пішохідного переходу автомобілем позивача.

Надаючи оцінку обставинам, зафіксованим вказаним відеозаписом, суд апеляційної інстанції виходить з того, що автомобіль патрульної поліції рухався за автомобілем позивача у момент увімкнення жовтого сигналу світлофору та здійснив зупинку перед увімкненням червоного сигнал світлофора, у той час, як автомобіль Renault Master, н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, після чого був зупинений працівниками патрульної поліції.

Після зупинки транспортного засобу інспектор поліції представилась, пояснила суть порушення ПДР, назвала причину та підставу зупинки та встановила особу водія. ОСОБА_1 не заперечував факту проїзду на жовтий сигнал світлофора, посилаючись на погану видимість через яскраве сонячне світло. Також на відеозаписі зафіксована процедура розгляду справи за ч. 2 ст. 122 КУпАП і в подальшому виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, причиною зупинки транспортного засобу Renault Master, н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 став проїзд останнім регульованого пішохідного переходу на заборонений сигнал світлофора, чим він порушив п.8.7.3.г.ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вказаний факт був встановлений у постанові Луцького міськрайонного суду від 02 вересня 2022 року, яка набрала законної сили 10 жовтня 2022 року (а.с. 42-44 матеріалів справи № 161/6076/22).

Із пояснень інспектора Кацевича М.А., допитаного в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка, слідує, що транспортний засіб ОСОБА_1 було зупинено за порушення проїзду на заборонений сигнал світлофора, однак, при спілкуванні з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанову за ч.2 ст.122 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що 07 травня 2022 року, рухавшись транспортним під керуванням ОСОБА_1 , вони були зупинені працівниками поліції. Причиною зупинки став проїзд на жовтий сигнал світлофора, хоча, на його думку, ОСОБА_1 проїхав на зелений або блимаючий зелений сигнал світлофора.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність процесуальних порушень в діях інспектора поліції під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника про те, що відеозапис із портативного відео реєстратора інспектора УПП Кідрук А.В. з бодікамери № 475666 не може вважатись належним доказом у справі, оскільки такий не відображає безперервну фіксацію розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що на відеозаписі, який вівся на нагрудний відео реєстратор поліцейського, зафіксовано момент проїзду регульованого пішохідного переходу автомобілем позивача, а також процес розгляду справи про адміністративне правопорушення, на відеозаписі відсутні перерви у фіксації події та розгляду справи, тому вищевказані твердження апелянта є безпідставними.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень надано суду належні та допустимі докази на підтвердження факту наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме доведено, що позивач неправомірно здійснив проїзд на жовтий сигнал світлофора.

З огляду на вищевказане, відсутні підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови серії ЕАО № 5375763 від 07 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено жодної поважної причини пропуску строку на оскарження вищевказаної постанови, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КУпАП позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Із матеріалів справи слідує, що постанова серії EAO № 5375763 від 07 травня 2022 року не була отримана ОСОБА_1 у день її прийняття, а також не отримана засобами поштового зв`язку. Копія оскаржуваної постанови була отримана позивачем 17 листопада 2022 року у відповідь на адвокатський запит його представника адвоката Літвинюк О.І. (а.с.6-8).

Посилання суду першої інстанції на те, що про наявність постанови серії EAO № 5375763 від 07 травня 2022 року позивачу було відомо при розгляді справи № 161/6076/22 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, оскільки вказані обставини не підтверджують факту вручення позивачу постанови.

Також необгрунтованими є посилання на те, що копія постанови серії EAO № 5375763 від 07 травня 2022 року була надіслана на адресу позивача 10 травня 2022 року за вих. № 2675/41/17-2022 (копія списку № 62 від 10 травня 2022 року а.с.31-32), оскільки з трекінгу вказаного поштового відправлення на веб-сайті АТ «Укрпошта» судом апеляційної інстанції встановлено, що дані про відправлення за номером 297 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку на оскарження вищевказаної постанови.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що позивачем було заявлено позов до неналежного відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, яке не є юридичною особою, при цьому належним відповідачем є Департамент патрульної поліції, колегія суддів вважає такий необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 4 КАС України відповідач суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

При цьому пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, відповідачем може бути, зокрема, орган державної влади без статусу юридичної особи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що органом Національної поліції у цій справі є Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, від імені якого, зокрема, інспектор батальйону №1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області Кідрук А.В. уповноважена накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, як відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, є належним відповідачем у цій справі.

Враховуючи вищенаведене, правильно вирішивши даний спір, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення прийшов до помилкових висновків про те, що позов у цій справі заявлено до неналежного відповідача, а позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2023 року у справі № 161/16347/22 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 23 травня 2023 року.