Справа № 420/17722/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 25.11.2022 №6783 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_2 , громадянці Республіки Молдова.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну з метою отримання посвідки на постійне проживання в Україні, проте ГУ ДМС 25.11.2022 року винесло рішення №6783 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_2 , громадянці Республіки Молдова.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №509/5075/22.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року позивачу повернуто заяву про зміну предмета позову.

Представник ГУ ДМС надав до суду відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначив, що позивачем не було надано належних документів, що підтверджують народження батька позивача ОСОБА_3 на території України, оскільки єдиним документом, який дійсно підтверджує дату та місце народження громадянина є свідоцтво про народження, у разі відсутності якого має бути надано рішення суду про встановлення факту народження, як зазначено в п. 44 Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" від 27.03.2001 року № 215/2001.

З огляду на відсутність документів, що підтверджують факт народження батька позивача - ОСОБА_3 на території України, підстави для надання позивачу дозволу на імміграцію на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» на дату прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну були відсутні.

28.04.2023 року позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Справа розглянута у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30.11.2021 року позивач звернувся до ГУ ДМС із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну з метою отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

ГУ ДМС 25.11.2022 року винесло рішення №6783 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_2 , громадянці Республіки Молдова.

Позивач не погодившись із зазначеним рішенням ГУ ДМС звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до преамбули Закону №2491 цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Статтею 9 Закону №2491 передбачений порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію.

Відповідно до частин 1, 2 цієї статті (у редакції, чинній на момент подання позивачем заяви на дозвіл на імміграцію) заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

За приписами ст.10 Закону №2491 Дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України. Положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Згідно матеріалів справи, позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

В свою чергу відповідач лише у відзиві на позов роз`яснив, що позивачем не було надано належних документів, що підтверджують народження батька позивача ОСОБА_3 на території України, оскільки єдиним документом, який дійсно підтверджує дату та місце народження громадянина є свідоцтво про народження, у разі відсутності якого має бути надано рішення суду про встановлення факту народження, як зазначено в п. 44 Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" від 27.03.2001 року № 215/2001, що й стало підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію. В оскаржуваному рішенні відповідач посилається на п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», де вказано, що дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України, однак що саме стало підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не зазначає.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі №509/5075/22, яке набрало законної сили 24.04.2023 року встановлено юридичний факт народження батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Долинське, Ананьївського (Долинського) району Одеської області, Україна.

Крім того, в оскаржуваному рішенні не зазначено конкретних причин відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, оскільки не зазначено чіткого переліку документів, яких не вистачає для прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Недотримання принципу правової визначеності до необізнаності позивача щодо вичерпного переліку необхідних документів, які він повинен був надати ГУДМС, внаслідок чого у відповідача виникла можливість прояву нічим необмеженої дискреції. Вказане, на думку суду, призвело до прояву суб`єктом владних повноважень негативного розсуду, внаслідок чого позивач не зміг належним чином виконати вимоги чинного законодавства для отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Наведені обставини свідчать про протиправність прийнятого ГУДМС рішення від 25.11.2022 №6783 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_2 , громадянці Республіки Молдова, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 25.11.2022 №6783 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_2 , громадянці Республіки Молдова є правомірними та підлягають задоволенню.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУДМС повторно розглянути заяву ОСОБА_4 , громадянки Республіки Молдова від 30.11.2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», з урахуванням встановленого юридичного факту народження батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Долинське, Ананьївського (Долинського) району Одеської області, Україна

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином суд прийшов до висновку, що приймаючи рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну відповідач діяв протиправно, чим порушив права позивача.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 992,40 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію угоди №05/12/2022 від 05.12.2022 року, у п.5 якої зазначено, що гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди, та інші умови врегульовані додатковою угодою, копію якої позивач не надає.

Крім того, позивачем 28.04.2023 року подано акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги №04/12 від 04 грудня 2022 року. Водночас угода, на підставі якої адвокат Палиця А.В. здійснює представництво позивача укладена 05 грудня 2022 року за номером 05/12/2022.

Таким чином, станом на час прийняття рішення по справі позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно на час розгляду справи у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат у частині витрат на правничу допомогу адвоката.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72, 77, 241-243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 25.11.2022 №6783 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_2 , громадянці Республіки Молдова.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 , громадянки Республіки Молдова від 30.11.2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», з урахуванням встановленого юридичного факту народження батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Долинське, Ананьївського (Долинського) району Одеської області, Україна.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса