Справа № 560/4092/19
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4092/19

22 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Хмельницької області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Хмельницької області від 13.11.2019 № 999к, яким позивача звільнено з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.11.2019 року;

- поновити позивача на публічній службі в органах прокуратури на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України на умовах безстрокового трудового договору;

- зобов`язати прокуратуру Хмельницької області зарахувати позивачу весь час вимушеного прогулу в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора;

- стягнути з прокуратури Хмельницької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.11.2019 до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- стягнути з прокуратури Хмельницької області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на публічній службі в органах прокуратури на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України на умовах безстрокового трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.02.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Офіс генерального прокурора.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.10.2020 замінено найменування відповідача у справі № 560/4092/19 з «Прокуратура Хмельницької області» (ідентифікаційний код юридичної особи 02911102) на «Хмельницька обласна прокуратура» (ідентифікаційний код юридичної особи 02911102) у зв`язку з перейменуванням без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі наказу Офісу Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Хмельницької області від 13.11.2019 № 999к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області та органів прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на службі в органах прокуратури на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області та зобов`язано зарахувати позивачу час вимушеного прогулу в загальну вислугу та стаж роботи на посадах прокурора; стягнуто з Хмельницької обласної прокуратури правонаступника прокуратури Хмельницької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.11.2019 по 29.10.2020 включно у розмірі 330 673,23 грн (сума вказана без відрахування податків). Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 скасовано та прийнято нове, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року закрито касаційне провадження № К/9901/25659/21 у справі № 560/4092/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Офісу Генерального прокурора, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

05 квітня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, в якій заявник вказує, що ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції виходив з того, що процедура проведення атестації була дотримана відповідачами, а звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог норм Закону «Про прокуратуру» від 14.0.2014 №1697-УІІ (в редакції чинній на час прийняття наказу про звільнення - 18.03.2021), з урахуванням особливостей, визначених розділом II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ (в редакції чинній на час прийняття наказу про звільнення - 18.03.2021). Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(І1)/2023, оприлюдненим на офіційному вебсайті Конституційного Суду України 2 березня 2023 року, визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

Враховуючи зазначені обставини, рішення Конституційного Суду від 01.03.2023 №1 - р(ІІ)/2023 та висновки апеляційного суду, які ґрунтуються на нормі закону, яка визнана неконституційною, заявник вважає, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 справі №560/4092/19 підлягає перегляду за виключними обставинами.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Розглянувши заяву про перегляд за виключними обставинами постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2015 року працював в органах прокуратури Хмельницької області та з 15.05.2019 обіймав посаду начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області.

Наказом в.о. прокурора Хмельницької області від 13.11.2019 № 999к позивача звільнено з посади та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 15 листопада 2019 року.

У наказі зазначено, що він прийнятий відповідно до статті 11 Закону України "Про прокуратуру", підпункту 1 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".

В якості підстави прийняття наказу зазначений лист в.о. начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України Дунаса Т.О. від 01.11.2019 №11/1/1-2407вих-19, яким повідомлено про те, що відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX та пункту 10 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221, у період з 04 по 15 жовтня 2019 року включно здійснений прийом письмових заяв на ім`я Генерального прокурора від прокурорів регіональних, місцевих та військових прокуратур про переведення на посади в обласній, окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

До листа додавався список працівників прокуратури Хмельницької області, які не подали Генеральному прокурору у встановлений строк заяви встановленої форми про переведення їх до обласної (окружної) прокуратури та про намір пройти атестацію. У цьому списку зазначається і позивач.

Не погоджуючись з фактом власного звільнення з органів прокуратури, позивач звернувся до суду за захистом власних прав. При цьому, заявником відзначалась також та обставина, що у період з 01.11.2019 по 15.11.2019 він був відсутнім на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Розглянувши подану заяву та перевіривши наявність підстав для перегляду за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 560/4092/19, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина шоста статті 361 КАС України).

Відповідно до частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Отже у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення. Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

В якості підстави для перегляду постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року за виключними обставинами позивач зазначає про прийняття Конституційним Судом України Рішення від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023, яким визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону №113-IX, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру».

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив таке: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа№1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року №4819/49/19.

Згідно абз.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р(II)/2023 від 01.03.2023р. у справі № 3-5/2022(9/22) пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Із змісту наведеного вбачається, що дія пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX втратила чинність з 01.03.2023р., при цьому зворотньої сили не має.

Тому, Рішення Конституційного Суду України №1-р(II)/2023 від 01.03.2023 р. не може бути застосовано до правовідносин позивача, які виникли до 01.03.2023 року.

Враховуючи, що на час ухвалення постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року положення пункту 6 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX були чинними, останні втратили чинність лише з 01.03.2023 року, тому відсутні підстави для її скасування.

Крім цього, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

В даній справі, рішення не може вважатися невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки є рішенням, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено та не передбачає примусового виконання.

Тобто, постанова Сьомого апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі №560/4092/19, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся позивач у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №240/35883/21.

Згідно з п.1 ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала. Верховний Суд за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, приймає постанову.

Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.