Справа № 541/1195/23
Суддя: Третяк О. Г.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/1195/23
Номер провадження 2-а/541/15/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Третяка О. Г.,

за участі секретаря Непокупної Л. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Павелка Р. С.,

відповідача Любченка В. В. ,

представника відповідача Паламаря Д. О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Миргород Полтавської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, ст. інспектора СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майора поліції Любченка Володимира Володимировича, третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, ст. інспектора СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майора поліції Любченка Володимира Володимировича, третя особа - Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 146661 від 08.04.2023 року, винесену ст. інспектором СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майором поліції Любченком В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 гривень, а провадження в адміністративній справі - закрити.

Окрім того, позивач просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на його користь понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 536 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., а всього 7536 грн. 80 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. 08.04.2023 року о 10 год 46 хв. на автодорозі Миргород - Велика Багачка - Байрак - Поділ +28 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем RENAULT MAGNUM 480, д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ SCS 24 д.н. НОМЕР_2 . Його було зупинено відповідачем - ст. інспектором СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майором поліції Любченком В.В., який виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БАД № 146661 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. за порушення п. 22.5 ПДР України, а саме: позивач керував транспортним засобом з фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Позивач наголошує, що його було зупинено неправомірно (безпідставно), оскільки він не порушував ПДР, а у відповідача не було жодних законних підстав для зупинки транспортного засобу та перевірки документів, а також винесення оскаржуваної постанови, оскільки інспектором не проводилося зважування транспортного засобу. Жодних заборонних дорожніх знаків не було, зокрема знаку 3.15 ПДР України "Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ... т, заборонено". Відео з боді-камери № не може бути доказом, оскільки нею було зафіксовано дії поліцейського після зупинки транспортного засобу.

Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.5).

В судовому засіданні відповідач - ст. інспектор СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майор поліції Любченко В.В. просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , так як він діяв в межах наданих повноважень, а позивач вчинив порушення п. 22.5 ПДР України, а саме: позивач керував транспортним засобом з фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 гривень. Щодо підстав зупинки позивача відповідач зазначив, що зупинка автомобілю відбулася на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», так як була інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення. Яка саме інформація, в якій формі та від кого відповідач не пам`ятає. Після пред`явлення водієм документів на транспортний засіб та супровідні документи на вантаж, було з`ясовано, що загальна маса автомобілю з причепом та вантажем перевищує 35 т. Просив залишити постанову в силі.

В судове засідання представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Полтавській області не з`явився. Просив розгляд справи проводити без його участі. Надав відзив на позовну заяву, де просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 29-31).

В судове засідання представник третьої особи - Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився. Про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Будь-яких заяв до суду не надходило.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою серії БАД № 146661 від 08.04.2023 року, винесену ст. інспектором СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майором поліції Любченком В.В., притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 гривень (а.с.7).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Такої інформації у ст. інспектора СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майора поліції Любченка В.В. не було, а тому зупинення автомобілю під керуванням ОСОБА_1 є незаконним. З пояснення відповідача Любченка В.В. стало відомо, що автомобіль з причепом та вантажем фактично не зважувався, а свої висновки щодо порушення водієм п. 22.5 ПДР України відповідач зробив на підставі наданих водієм документів.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пп. 2 п. 5 Порядку № 1007/1207, працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом.

Приписами пунктів 15-18, 20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 регламентовано, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

З системного аналізу зазначених вище норм законодавства слідує, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється виключно у встановленому законом порядку Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції, за результатами якого водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач, належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: Акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, Акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Однак, матеріали справи не містять жодного із викладених вище документів, а товарно-транспортна накладна не може бути єдиним та беззаперечним доказом підтвердження реальної маси відповідного транспортного засобу станом на час його зупинки.

Така позиція викладена Верховним Судом в постанові від 17 січня 2019 року по справі №539/655/17.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, відповідачем Любченком В.В. , в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надано до суду належних та допустимих доказів щодо правомірності свого рішення, так як не надано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, а саме, не надано суду доказів, що позивач порушив правила проїзду великовагових транспортних засобів, відсутні докази того, що було здійснено габаритно-ваговий контроль із дотриманням відповідної процедури.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а належних та допустимих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП відповідачем не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача події та складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 146661 від 08.04.2023 року, винесена ст. інспектором СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майором поліції Любченком В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 гривень підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі підлягає закриттю.

Понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 536,80 грн., відповідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України мають бути відшкодовані позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача- Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Вирішуючи клопотання представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Павелком Р.С. укладено Договір б/н від 10 квітня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги на умовах фіксованого розміру гонорару від 10.04.2023.

Згідно з пунктів 1.1 та 1.2 цього Договору адвокатське бюро «Руслана Павелко» бере на себе зобов`язання надавати професійної правничої допомоги у справі про скасування постанови про накладення стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху серії БАД №146661 від 08.04.2023 року. Відповідно до п. 3.4 Договору, сторони домовились, що фіксований розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги становить 7000 грн. (а.с.12).

Квитанцією до прибуткового касового ордеру №10 від 10.04.2023 року ОСОБА_1 відповідно до Договору про надання правничої допомоги сплатив адвокатському бюро «Руслана Павелко» 7000 гривень (а.с.13).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро встановлено, що загальна вартість затрачених адвокатом годин становить 5 годин 30 хвилин вартістю 7381 грн., а фактично сплачено 7000 гривень (а.с.12).

Отже, витрати позивача в розмірі 7000 грн на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та повністю доводяться належними і допустимим доказами.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності таких витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України (частини шоста, сьома статті 134 КАС України), відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №480/2181/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

За правовою позицією Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №301/1894/17 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участі у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами та поза судовим засіданням.

Водночас, судова колегія ВС у постанові від 01.06.2022 по справі №480/2181/19 зазначила, що КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З огляду на викладене та беручи до уваги факт того, що суб`єкт владних повноважень не вважав за необхідне заперечувати стосовно розміру адвокатських послуг, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу, суд доходить висновку, що витрати позивача на правничу допомогу не можуть бути зменшені за ініціативою суду та підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, а також зважаючи на приписи ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника позивача та стягнення на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Керуючись статтями 2, 5,6, 8-15, 19, 20, 77, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, ст. інспектора СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майора поліції Любченка Володимира Володимировича, третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити повністю.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 146661 від 08.04.2023 року, винесену ст. інспектором СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майором поліції Любченком Володимиром Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 гривень - скасувати, а провадження в адміністративній справі - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат у вигляді судового збору в сумі 536 гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, а всього 7536 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ст.інспектор СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області майор поліції Любченко Володимир Володимирович, місцезнаходження: 38300, Полтавська область, Миргородський район, смт. Велика Багачка, вул. Шевченка, буд. 103.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: 36039, м. Полтава вул. Пушкіна, буд. 83, .

Третя особа: Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 37602, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, буд. 165, .

Повний текст рішення виготовлено 22.05.2023 року.

Суддя: О. Г. Третяк