Справа № 440/12923/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 р.Справа № 440/12923/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" та Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич) від 04.08.2022 року (повний текст складено 15.08.2022 року) та додаткове рішення від 18.08.2022 року (повний текст складено 26.08.2022 року) по справі №440/12923/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 липня 2021 року №1, №1, №1, №1, №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Зазначив, що господарські операції з контрагентами ТОВ "Алекспро", ТОВ "Схід Алекс" носили товарний характер та повністю відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача на підставі первинних документів, оформлених у відповідності до чинного законодавства. Щодо не відображення у складі доходів за 2020 рік вартості проведених орендарем ТОВ "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (далі - ТОВ "ПРЗЗТ") ремонтних (поліпшення) та будівельних робіт зазначено, що фактично орендні відносини між позивачем та ТОВ "ПРЗЗТ" не припинялось, тому позивач вважає, що відсутні підстави для відображення у складі доходів за 2020 рік вартості проведених орендарем ТОВ "ПРЗЗТ" ремонтних та будівельних робіт щодо основних засобів, що належать позивачу на праві приватної власності. Позивач не погоджується з висновками перевірки щодо завищення податкових зобов`язань по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на те, що податкова накладна №2237 від 12.11.2019 була зареєстрована позивачем у ЄРПН та грошові кошти в сумі 20000 грн. перераховані до Державного бюджету України шляхом списання з електронного рахунку ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод". По взаємовідносинам із ПАТ «Запоріжжяобленерго» зазначив, що позивачем в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість зареєстровано податкову накладну №1661 від 30,09.2019 на суму 8601 гри., чим виконано вимоги п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України. Проте, при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року допущено технічну помилку при зазначенні індивідуального податкового номеру покупця: замість ІПН ПАТ «Запоріжжяобленерго» (індивідуальний податковий номер 49) в додатку 5 до Декларації вказано індивідуальний податковий номер 54, який належить АТ «НЕК «УКРЕНЕРГО». При цьому, сама операція, а відтак і сума операції та сума ПДВ у розмірі 8 601 грн. до декларації ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" за вересень 2019 року були включені і, як наслідок, вплинули на загальну суму податкових зобов`язань АТ «ПТМЗ» за указаний період. Таким чином, висновок відповідача про заниження податкового зобов`язання за вересень 2019 року на суму 8 601 грн. по взаємовідносинам з ПАТ «Запоріжжяобленерго» є хибним та фактично призводить до повторного виникнення у позивача обов`язку по сплаті суми ПДВ у розмірі 8 601 грн. Позивач вважає помилковими висновки контролюючого органу про заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, посилаючись на те, що є власником цілісного майнового комплексу, споруди якого є будівлями промисловості, тому вважає, що будівлі промисловості, які у перевіряємому періоді були передані позивачем в оренду ТОВ "ПРЗЗТ", не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "Р" від 19 липня 2021 року №1 в частині збільшення ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" суми податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в загальній сумі 182252 грн. 50 коп., у тому числі: за податковими зобов`язаннями - в сумі 145802 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 36450 грн. 50 коп.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "П" від 19 липня 2021 року №1.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "В4" від 19 липня 2021 року №1 в частині зменшення ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 27665 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "Р" від 19 липня 2021 року №1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській областіна користь ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6453 грн. 11 коп.

15.08.2022 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрат на правову (професійну правничу) допомогу в сумі 180000 грн.

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17057 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 04.08.2022 року та додатковим рішенням від 18.08.2022 року позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

Позивач в апеляційних скаргах просив скасувати рішення суду першої інстанції від 04.08.2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також просив скасувати додаткове рішення від 18.08.2022 року та ухвалити нове, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати на правову (професійну правничу) допомогу в сумі 180000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг позивач посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норма матеріального та процесуального права.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх необґрунтованість. З приводу висновків податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 494 280,00 гри, та заниження податку на прибуток на суму 2 716 253 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "ПРЗЗТ" зазначив, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не здійснив належної оцінки обставин справи та не здійснив перевірку їх доказами. Так, позивачем були надані витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, у яких зазначено об`єкти нерухомого майна, що належать підприємству і які не відповідають назві об`єктів нерухомого майна, що зазначені податковим органом, однак ці докази залишені поза увагою, а правова оцінка їм не надана. При цьому, орендні правовідносини між позивачем та ТОВ «ПРЗЗТ» фактично не припинилися, оскільки орендар безперервно використовував орендоване майно. При цьому відповідачем не надано доказів того, що товариством передавались орендодавцю результати ремонтних робіт, дооблаштування орендованого майна, проведення облаштування територій складання/підписання актів про передачу результатів них робіт. З огляду на викладене, висновки контролюючого органу про безоплатну передачу орендодавцю відповідних поліпшень ґрунтуються на припущеннях відповідача та не підтверджені доказами. Під час перевірки контролюючий орган не досліджував обставини правовідносин, не перевіряв первинні бухгалтерські документи, а вдовольнився тим, що на етапі складання Акту перевірки включив у нього результати перевірки ТОВ «ПРЗЗТ», що суперечить нормам податкового законодавства, адже перевірка суб`єкта господарювання носить індивідуальний характер і метою перевірки є саме дослідження та вивчення під час перевірки документів, регістрів бухгалтерського обліку тощо саме у платника податків, а не включення до Акту перевірки даних, що отримані в ході перевірки на підприємстві контрагента. Матеріали справи не містять жодних доказів про передачу будь-яких поліпшень від ТОВ «ПРЗЗТ» до позивача, а тому відсутня можливість здійснення оцінки цих поліпшень, якщо вони були зроблені, а також відсутні докази завершення цих поліпшень орендарем, як докази того, що ці поліпшення були здійснені на об`єктах власником яких є позивач. Таким чином, висновки податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, щодо завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 494280,00 гри, та заниження податку на прибуток на суму 2 716 253 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "ПРЗЗТ" є помилковими, а тому відсутні підстави для визначення суми грошового зобов`язання на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення. З приводу висновків суду про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість по взаємовідносинам із ПАТ «Запоріжжяобленерго» зазначив, що позивачем в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість зареєстровано податкову накладну №1661 від 30,09.2019 на суму 8601 гри., чим виконано вимоги п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України. Проте, при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року допущено технічну помилку при зазначенні індивідуального податкового номеру покупця: замість ІПН ПАТ «Запоріжжяобленерго» (індивідуальний податковий номер 49) в додатку 5 до Декларації вказано індивідуальний податковий номер 54, який належить АТ «НЕК «УКРЕНЕРГО». При цьому, сама операція, а відтак і сума операції та сума ПДВ у розмірі 8601 грн. до декларації АТ «ПТМЗ» за вересень 2019 року були включені і, як наслідок, вплинули на загальну суму податкових зобов`язань АТ «ПТМЗ» за указаний період. Із відомостей, які містяться в електронному кабінеті АТ «ПТМЗ», указана сума ПДВ списана з електронного рахунку 15.10.2019 у день реєстрації податкової накладної №1661 від 30.09.2019. Таким чином, висновок відповідача про заниження податкового зобов`язання за вересень 2019 року на суму 8601 грн. по взаємовідносинам з ПАТ «Запоріжжяобленерго» є хибним та фактично призводить до повторного виникнення у позивача обов`язку по сплаті суми ПДВ у розмірі 8 601 грн., тобто, до подвійного оподаткування ПДВ однієї ж і тієї самої операції. З приводу взаємовідносин із ФОП ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції поверхнево дослідив додані позивачем до матеріалів справи документи, зокрема, останню декларацію, оскільки, за висновком суду одразу включив і у той же день відкоригував свої зобов`язання по операції із ФОП ОСОБА_1 . Проте, за змістом останньої декларації (березень 2020 року) включення сум податкових зобов`язань відбувалось за рахунок листопада 2019 року, а коригування за рахунок лютого 2020 року. Відтак, позивачем не було порушено вимог діючого законодавства при декларуванні взаємовідносин із ФОП ОСОБА_1 . Крім того, оскільки позивач беззаперечно є промисловим підприємством та власником цілісного майнового комплексу, будівлі та споруди якого є будівлями промисловості, позивач мав беззаперечне право на застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України під час визначення об`єкту оподаткування, адже ці будівлі промисловості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки. В зв`язку з чим, висновки перевіряючих, з якими погодився суд першої інстанції про заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 195 340,56 грн. є помилковими.

Також, оскільки позивачем в повному обсязі підтверджені понесені витрати на правову допомогу у розмірі 180000 грн., вони підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Натомість, суд першої інстанції помилково стягнув лише 17057 грн. та відмовив у задоволенні решти суми.

Відповідач в апеляційних скаргах просив скасувати рішення суду першої інстанції від 04.08.2022 року та додаткове рішення від 18.08.2022 року в частині задоволених вимог, ухваливши нове, яким відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 19 липня 2021 року форми "П" №1 та форми "Р" №1, а також форми "Р" року №1 в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в загальній сумі 182252 грн. 50 коп., у тому числі: за податковими зобов`язаннями - в сумі 145802 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 36450 грн. 50 коп., та форми "В4" №1 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 27665 грн. Зазначив, що за наслідком проведеної перевірки встановлено, зокрема, відсутність реального характеру господарських операцій укладених між позивачем та контрагентами - ТОВ "Алекспро", ТОВ "Схід Алекс", та безтоварний характер цих угод., у т.ч. внаслідок того, що контрагент є фігурантом кримінальних проваджень. А тому, оскільки встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то спірні податкові повідомлення-рішення є законними.

Також не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 17057 грн., оскільки вказаний розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим часом та їх обсягом.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційній скарги відповідача задоволенню не підлягають, апеляційна скарга позивача на рішення підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача на додаткове рішення підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" (ідентифікаційний код 00110792) зареєстроване як юридична особа, має право на здійснення таких видів діяльності: 28.99 Виробництво машин і устаткування спеціального призначення, н.в.і.у, 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, 28.11 Виробництво двигунів і турбін, крім авіаційних, автотранспортних і мотоциклетних двигунів, 36.00 Забір очищення та постачання води, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, а також зареєстроване платником податку на додану вартість з 27.06.1997 /том 3 а.с. 12-22/.

Посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області на підставі наказів ГУ ДПС у Полтавській області від 06.04.2021 №824-П /том 2 а.с. 68/, від 18.05.2021 №1160-П /том 2 зворот а.с. 68/ та направлень від 12.04.2021 №1184, №1185, №1186 /том 2 а.с. 69/ проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод", за результатами якої складено акт від 10.06.2021 №4067/16-31-07-01-10/00110792 /том 1 а.с. 30-80, том 2 а.с. 78-127а/.

У акті перевірки від 10.06.2021 №4067/16-31-07-01-10/00110792 зафіксовано порушення ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод":

1) п. 44.1 ст. 44, абз. б пп. 14.1.13, пп. 14.1.36, пп. 14.1.191, абз. «в» пп. 14.1.185, пп.14.1.231, 14.181, п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ із змінами та доповненнями, п.6, п.7, п.8, п.14, п. 33 П(С)БО 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.09 2019 № 379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509, п.5, п. 10, п.21 П(С)БО 15 «Дохід» (розділу «Визнання та класифікація доходу»), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п. 8 П(С)БО 14 "Оренда", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07 2000 №181, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2000 за №487/4708, п.3, п.5, п.20, п.21, п.28-31, 40, 53 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 №291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за №893/4186 із змінами та доповненнями, ст. 1, п. 2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року за №996-ХІV із змінами та доповненнями, п.1.2, п.2.1, п.2.2, 2.13, 3.1, 3.5, 3.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, за рахунок яких підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2018 рік на суму 494280 грн. та занижено податок на прибуток на суму 2716253 грн., в тому числі за періоди: І квартал 2019 року на суму 106291 грн.; півріччя 2019 року на суму 114410 грн.; 3 квартали 2019 року на суму 126318 грн.; 2019 рік на суму 145803 грн.; півріччя 2020 року на суму 2570451 грн.; 2020 рік на суму 2570451 грн. Всього на суму 2716253 грн.;

2) пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп.14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187 п. 188.1 ст.189, п. 198.1, п.198.2, абзацу 1-2 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України №996-ХІV, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.13, п. 3.5, п. 3.7 Положення №88, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №217, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 134339 грн., в тому числі по періодах: за січень 2018 на суму 3608 грн., за березень 2018 на суму 10825 грн., за червень 2019 на суму 112689 грн., за липень 2019 на суму 4210 грн., за серпень 2019 на суму 3007 грн., та завищено суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, які зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника податків (рядок 21 декларації) за грудень 2020 року на суму 56266 грн.;

3) пп. 266.1.1 п.266.1, пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1 пп.266.3.3 п.266.3, пп.266.5.1. п.266.5, п.п.266.7.5 п.266.7, пп.266.9.1 п.266.9, ст.266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 195340,56 грн., в тому числі за 2018 рік - на суму 68850,08 грн., за 2019 рік - на суму 126490,48 грн.;

4) абз. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями та встановленого Порядку заповнення податкового розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за формою 1ДФ затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014 за №228/25005 та Наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 за №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556. Платнику необхідно по закінченню перевірки надати до органу ДПС коригування податкових розрахунків за формою 1-ДФ за 1-4 квартали 2018, 1-4 квартали 2019, 1-4 квартали 2020.

5) статті 2 Закону України від 23.09.94 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" із змінами та доповненнями стосовно несвоєчасного надходження товару при виконанні імпортного контракту: контракт №2015/034 від 12.10.2015 з доповненнями специфікаціями, укладений з CZECH PRECISION FORGE a.s., Чеська Республіка: в сумі 27920,00/868579,92 грн. на 59 днів (з 07.11.17р. по 04.01.18р.); Актом позапланової документальної виїзної перевірки АТ "Полтавський турбомеханічний завод" (податковий номер 00110792) від 27.03.2018 № 395/16-31-14-02-08/00110792 з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.01.16 по 05.03.18 нараховано пеню в сумі 153 787,85 грн., яка сплачена до держаного бюджету;

6) статті 1 Закону України від 23.09.94 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" із змінами та доповненнями, стосовно несвоєчасного надходження валютної виручки при виконанні експортного контракту: контракт №217001 від 25.11.2016р. з доповненнями специфікаціями, укладений з ТОВ "Завод Орелкомпресормаш", Російська Федерація: в сумі 661896,60 рос.руб. на 7 днів ( з 13.03.18 по 19.03.18); в сумі 64990,00 рос. руб. на 6 днів ( з 14.03.18 по 19.03.18); в сумі 536719,60 рос.руб. на 1 день (25.04.2018).

- статті 2 Закону України від 23.09.94 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті " із змінами та доповненнями, стосовно несвоєчасного надходження товару при виконанні імпортного контракту: контракт № 2017/006 від 08.02.2017р. з доповненнями специфікаціями, укладений з Волгодонский енергомеханічний завод ООО Російська Федерація: в сумі 1000000,00 рос.руб. на 7 днів (з 26.03.18 по 01.04.18р.). Актом позапланової документальної виїзної перевірки АТ "Полтавський турбомеханічний завод" (податковий номер 00110792) від 28.08.2018 №1122/16-31-14-02-08/00110792 з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.01.18 по 16.08.18 нараховано пеню в сумі 17247,87 грн., яку сплачено до держаного бюджету;

7) частини 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VІІІ "Про валюту і валютні операції" із змінами та доповненнями стосовно несвоєчасного надходження валютної виручки при виконанні експортного контракту: №219003 від 15.01.2019, укладеного з неризедентом МАYDONE Polska: в сумі 14092,00 Євро на 16 днів (з 29.02.2020 по 15.03.2020). Документи, що підтверджують обставини, визначені п. 112.8 ст. 112, ст. 112-1 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) в ході перевірки не надано.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 10.06.2021 №4067/16-31-07-01-10/00110792, позивач подав заперечення від 25.06.2021 №12/16-002917 на акт перевірки /том 1 а.с. 81-91, том 2 а.с. 154-165/, за результатами розгляду яких надано відповідь листом ГУ ДПС у Полтавській області "Про надання відповіді на заперечення" від 12.07.2021 №24898/6/16-31-07-01-18, у якому зазначено, що у зв`язку з арифметичними та технічними помилками, вважати правомірними зміни в акті перевірки від 10.06.2021 №4067/16-31-07-01-10/00110792 на наступних сторінках:

1) ст. 45 п.3.1.1.2 «Висновок щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток підприємств» викласти в такій редакції:

За період з 01.01.2018 по 31.12.2020 АТ «Полтавський турбомеханічний завод» задекларовано податок на прибуток підприємств у сумі 8587545 грн.

Перевіркою повноти визначення об`єкта оподаткування з податку на прибуток встановлено:

- завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2018 рік - на суму 494280 грн., за три квартали 2019 - на 701765 грн.;

- заниження податку на прибуток на суму 2716253 грн., в тому числі за періоди: 2019 рік на суму 145802 грн.; півріччя 2020 року на суму 2570451 грн.; три квартали 2020 року на суму 2570451 грн.; 2020 рік на суму 2570451 грн. Всього на суму 2716253 грн.

2) ст. 72 п. 3.1.2.3. «Висновок щодо повноти декларування податку на додану вартість, правомірності декларування сум податку, що підлягають бюджетному відшкодуванню», абзац 2 викласти в такій редакції:

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню) за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 встановлено заниження податку на додану вартість на суму 134339 грн., в тому числі по періодах: за січень 2018 на суму 3608 грн., за березень 2018 на суму 10825 грн., за червень 2018 на суму 37217 грн., за травень 2019 на суму 4489 грн., за червень 2019 на суму 70983 грн., за липень 2019 на суму 4210 грн., за серпень 2019 на суму 3007 грн., завищення суми від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника податків (рядок 21 декларації) за грудень 2020 року на суму 56266 грн.

Розрахунок сум завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування по податку на прибуток, заниження податку на прибуток, заниження податку на додану вартість та завищення суми від`ємного значення ПДВ звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за результатами розгляду заперечення додається до відповіді на заперечення на 3-х аркушах.

З урахуванням всіх аргументів та зауважень, які були наведені АТ «Полтавський турбомеханічний завод» та долучених платником податків копій документів, висновки акта перевірки від 10.06.2021 № 4067/16-31-07-01-10/00110792 викладено в наступній редакції:

Перевіркою встановлено порушення АТ «Полтавський турбомеханічний завод» :

1) п. 44.1 ст. 44, абз. б пп. 14.1.13, пп. 14.1.36, пп. 14.1.191, абз. «в» пп. 14.1.185, пп. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 «Податкового кодексу України» від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями, п.6, п.7, п.8, п.14, п. 33 П(С)БО 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.09.2019 №379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509, п.5, п.10, п.21 П(С)БО 15 «Дохід» (розділу «Визнання та класифікація доходу»), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п. 8 П(С)БО 14 "Оренда", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07 2000 № 181, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2000 за №487/4708, п.3, п.5, п.20, п.21, п.28-31, 40, 53 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 №291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за №893/4186 із змінами та доповненнями, ст. 1, п. 2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року за №996-ХІV із змінами та доповненнями, п.1.2, п.2.1, п.2.2, 2.13, 3.1, 3.5, 3.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, за рахунок яких підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2018 рік - на суму 494280 грн., за 2019 рік - на 701765 грн.;

та занижено податок на прибуток на суму 2716253 грн., в тому числі за періоди: 2019 рік на суму 145802 грн.; півріччя 2020 року на суму 2570451 грн.; три квартали 2020 року на суму 2570451 грн.; 2020 рік на суму 2570451 грн. Всього на суму 2716253 грн.

2) пп. 14.1.36. пп. 14.1.181, пп.14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 188 ст.188, п. 198.1, п.198.2, абзацу 1-2 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України №996-ХIV, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.13, п. 3.5, п. 3.7 Положення №88, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 134339 грн., в тому числі по періодах: за січень 2018 на суму 3608 грн., за березень 2018 на суму 10825 грн., за червень 2018 на суму 37217 грн., за травень 2019 на суму 4489 грн., за червень 2019 на суму 70983 грн., за липень 2019 на суму 4210 грн., за серпень 2019 на суму 3007 грн., завищення суми від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника податків (рядок 21 декларації) за грудень 2020 року на суму 56 266 грн.

3) пп. 266.1.1 п.266.1, пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1 пп.266.3.3 п.266.3, пп.266.5.1. п.266.5, п.п.266.7.5 п.266.7, пп.266.9.1 п.266.9, ст.266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму на суму 95 246,38 грн., в тому числі за 2018 рік -41695,92 грн., за 2019 рік - 53550,46 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 10.06.2021 № 4067/16-31-07-01-10/00110792, ГУ ДПС у Полтавській області 19.07.2021 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 2752703,50 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 2716253 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 36450,50 грн. /том 1 а.с. 101-103/;

- форми "П" №1, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах по декларації № від 19.04.2021 за 3 квартали 2019 у загальному розмірі 701765 грн. /том 1 а.с. 105-106/;

- форми "В4" №1, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації № від 19.01.2021 на суму 56266 грн. /том 1 а.с. 108-109/;

- форми "Р" №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" на загальну суму 119057,98 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 95246,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 23811,60 грн. /том 1 а.с. 111-112/;

- форми "Р" №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 167923,75 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 134339 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 33584,75 грн. /том 1 а.с. 114-115/.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДПС України /том 1 а.с. 117-139/.

Рішенням ДПС України від 30.09.2021 №22256/6/99-00-06-01-01-06 про результати розгляду скарги залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 19 липня 2021 року №1, №1, №1, №1, №1, а скаргу - без задоволення /том 1 а.с. 140-151/.

Рішення ДПС України від 30.09.2021 №22256/6/99-00-06-01-01-06 про результати розгляду скарги позивач отримав 07.10.2021 /том 1 а.с. 152-153/.

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду позовом у цій справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем норм законодавства України по взаємовідносинам з ТОВ "Алекспро" та ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс", та як наслідок, не доведено заниження податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в сумі 145802 грн., завищення суми від`ємного значення об`єктів оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2019 року на суму 701765 грн., завищення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 27665 грн. та заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 134339 грн. Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "Р" від 19 липня 2021 року №1 в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в загальній сумі 182252 грн. 50 коп., у тому числі: за податковими зобов`язаннями - в сумі 145802 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 36450 грн. 50 коп., податкове повідомлення-рішення форми "П" від 19 липня 2021 року №1, податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 19 липня 2021 року №1 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 27665 грн. та податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 19 липня 2021 року №1, прийняті відповідачем не на підставі, не у межах повноважень, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, а тому є протиправними та підлягають скасуванню. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Задовольняючи частково клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи з обсягу фактично наданих адвокатами послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченому адвокатами часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію позивача, враховуючи часткове задоволення позову, витрати на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, складають 17057 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI, який зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10 статті 10 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до місцевих податків належить податок на майно.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" є власником нерухомого майна - виробничих будівель за адресою: м. Полтава, вул.Старокотелевська, буд. 2 /том 1 а.с. 71/, яке у 2018-2019 роках було передано та перебувало в оренді ТОВ "ПРЗЗТ" на підставі:

- договору оренди частини нерухомого майна №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018 від 22.01.2018, за умовами якого орендодавець (ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод") передає, а орендар (ТОВ "ПРЗЗТ") приймає у відповідності до умов даного договору у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 2500 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2, цільове призначення об`єкта оренди: виробниче приміщення, договір набирає чинності з 22 січня 2018 року та діє до 22 січня 2020 року включно /том 1 а.с. 154-161/ та акту приймання-передачі об`єкту оренди в орендне користування від 15.02.2018 /том 1 а.с. 162/;

- договору оренди частини нерухомого майна №ПТМЗ_2019прим/3 від 01.09.2019, за умовами якого орендодавець (ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод") передає, а орендар (ТОВ "ПРЗЗТ") приймає у відповідності до умов даного договору у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 18,1 кв.м., яке розташоване на третьому поверсі будинку лит. "Д-3", №203 за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2, цільове призначення об`єкта оренди: офісне приміщення, договір набирає чинності з 01 вересня 2019 року та діє до 31 серпня 2021 року включно /том 1 а.с. 204-211/ та акту приймання-передачі об`єкту оренди в орендне користування від 01.09.2019 /том 1 а.с. 212/;

- договору оренди частини нерухомого майна №ПТМЗ_2018прим/1 від 23.02.2018, за умовами якого орендодавець (ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод") передає, а орендар (ТОВ "ПРЗЗТ") приймає у відповідності до умов даного договору у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 17,2 кв.м., яке розташоване на третьому поверсі будинку лит. "Д-3", №204 за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2, цільове призначення об`єкта оренди: офісне приміщення, договір набирає чинності з 01 лютого 2018 року та діє до 31 грудня 2018 року включно /том 1 а.с. 180-188/ та акту приймання-передачі об`єкту оренди в орендне користування від 23.02.2018 /том 1 а.с.189/;

- договору оренди частини нерухомого майна №ПТМЗ_2018прим від 01.02.2018, за умовами якого орендодавець (ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод") передає, а орендар (ТОВ "ПРЗЗТ") приймає у відповідності до умов даного договору у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 34,3 кв.м., яке розташоване на третьому поверсі будинку лит. "Д-3" за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2, цільове призначення об`єкта оренди: офісне приміщення, договір набирає чинності з 01 лютого 2018 року та діє до 31 грудня 2018 року включно /том 1 а.с. 167-174/, акту приймання-передачі об`єкту оренди в орендне користування від 01.02.2018 /том 1 а.с.175-176/, додаткової угоди від 23.02.2018 до договору оренди частини нерухомого майна №ПТМЗ_2018прим від 01.02.2018, згідно якої внесено зміни до п. 1.1. договору, а саме викладено його в наступній редакції: "пункт 1.1 орендодавець передає, а орендар приймає у відповідності до умов даного договору у тимчасове платне користування нежитлове приміщення №220а ливарного корпусу з побутовими приміщеннями та наземним переходом площею 34,3 м.кв." /том 1 а.с. 179/.

У ході розгляду заперечень на акт перевірки контролюючим органом було прийнято до уваги надану до заперечень додаткову угоду від 01.08.2018 до договору від 25.07.2018 №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018/2 /том 1 а.с. 203/, яку не було надано в ході проведення перевірки та з огляду на те, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507, виробничий майданчик не належить до будівель промисловості, порушення стосовно заниження податку на нерухоме майно, відмінне віл земельної ділянки площею 3500 м2 на суму 100094,17 грн., в даній частині спростовано, про що зазначено у листі ГУ ДПС у Полтавській області від 12.07.2021 №24898/6/16-31-07-01-18 /том 1 а.с. 92-99/.

Матеріалами справи підтверджено, що протягом 2018-2019 років приміщення, що знаходяться за адресою м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2 передані позивачем (орендодавцем) ТОВ "ПРЗЗТ" (орендареві) за наведеними вище договорами оренди частини нерухомого майна.

Таким чином, оскільки нерухоме майно, власником якого у перевіряємову періоду є позивач, не використовувалося позивачем за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), натомість, використовувалося для передачі в оренду третій особі (вид діяльності-надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, клас 68.20 за ДК 009:2010), суд першої інстанції не прийняв доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги, встановленої пунктом є п.п. 266.2.2 п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно із п.п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення, з якого вбачається, що на підставі п. 123.2 ст. 123 ПК України зобов`язано сплатити штраф у розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що положеннями п. 123.1 та п. 123.2 ПК України мають суттєві відмінність не лише у розмірі санкції, а і у характері вчиненого правопорушення (умисно вчинені або ні).

Так, надаючи правові оцінку правомірності застосування до позивача штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 1 ПК України порядок справляння податків і зборів їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, встановлюється цим Кодексом.

Законом України від 16.01.2020 №466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Також, Законом №466 визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, у відповідності із п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.112.1, п.112.2 ст.112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 ст.112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Таким чином, обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Слід відмити, що згідно п.109.3 ст.109 Податкового кодексу України, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу.

У всіх інших випадках визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Аналізуючи зазначені законодавчі положення, колегія суддів дійшла висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 123.2 ст. 123 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом умислу платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії.

Натомість, акт перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм ПК України.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що доказів на підтвердження обставин, що пом`якшують відповідальність особи, позивачем до контролюючого органу та до суду не надано, оскільки саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено є обов`язок доведення умислу платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган неправомірно нарахував позивачу штраф у розмірі 25 % від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції що, контролюючий орган при визначенні позивачу ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, а тому податкове повідомлення-рішення від 19.07.2021 №1 є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 19 липня 2021 року №1, №1, № та №1, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 ст.135 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За приписами п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.

Відповідно до п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Підпунктом 139.1.2 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України встановлено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму використання створених забезпечень (резервів) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), сформованого відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму коригування (зменшення) забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) на відпустки працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно п. 2 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Відповідно до пункту 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" встановлено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: 9.1. Платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо. 9.2. Попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг. 9.3. Погашення одержаних позик. 9.4. Інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту). 9.5. Витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. 9.6. Балансова вартість валюти.

Відповідно до п. 12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.п. "в" п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкову накладну, складену та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, видану на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений (призначені) для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ- документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно до ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судовим розглядом справи встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини із контрагентами -ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс", ТОВ "Алекспро", ПАТ "Запоріжжяобленерго" та ФОП ОСОБА_1 .

Так, з матеріалів справи вбачається, що 09.08.2017 між позивачем (покупець) та ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" (постачальник) укладено договір поставки №4 /том 3 а.с. 106-112/, за умовами якого на умовах, в порядку та строки, визначені цим договором, постачальник зобов`язується протягом терміну дії договору поставляти й передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати майно (далі - товар), перелік і кількість якого визначається специфікаціями, які з моменту підписання сторонами та проставляння печаток сторін (при наявності) є невід`ємною частиною цього договору. Специфікації повинні мати посилання на цей договір.

Згідно з пунктами 2.1-2.2 договору загальна сума договору визначається сумарною вартістю товару згідно підписаних сторонами специфікацій. Ціна товару, що поставляється покупцю є договірною і вказується для кожної позиції в специфікаціях.

Вартість товару погоджена сторонами в специфікації включає вартість пакування, маркування та транспортування згідно умов поставки, передбачених договором. Орієнтована сума договору становить 499000 грн. з ПДВ.

Оплата партії товару, передбаченої конкретною специфікацією, здійснюється в порядку, на умовах та в строки, визначені такою специфікацією.

Відповідно до пунктів 3.1-3.3 договору поставка партії товару, передбаченої конкретною специфікацією, здійснюється в порядку, на умовах та у строки, визначені такою специфікацією.

Умови поставки партії товару визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС у редакції 2010 р. та вказуються сторонами у специфікаціях. У момент передачі товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортну (залізничну) накладну; сертифікат якості та/або сертифікат відповідності.

Постачальник зобов`язаний протягом трьох днів від дати виникнення обов`язку щодо складання податкової накладної та/або розрахунку корегування до податкової накладної надати покупцю податкову накладну та/або розрахунок корегування до податкової накладної, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису уповноваженої платником особи у порядку, визначеному законодавством. В момент передачі податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної вона повинна бути складена згідно вимог ст. 187, 201 Податкового кодексу України та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рахунок-фактура повинен містити номер та дату договору, номер та дату специфікації.

ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" зареєстроване як юридична особа 30.01.2012 та має право, зокрема, на здійснення таких видів діяльності як 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт /том 3 а.с. 29-41/.

ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" зареєстровано платником податку на додану вартість з 19.04.2012 /том 3 а.с. 32/.

Факт здійснення господарської операції з поставки товару ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" за договором поставки №4 від 09.08.2017 підтверджується видатковою накладною №РН-0000022 від 10.05.2018 на ферохром 0,05 кількістю 1400 кг на загальну суму 189000 грн., у тому числі ПДВ - 31500 грн. /том 3 а.с. 115/, яка оформлена у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність".

Факт поставки товару з м. Костянтинівка Донецької області до м. Полтава підтверджується експрес-накладною ТОВ "Нова Пошта", яка надавалася позивачем до перевірки /том 1 зворот а.с.45/ та копія якої наявна у матеріалах справи /том 3 а.с. 117/.

В якості контактної особи відправника у експрес-накладній зазначено ОСОБА_2 , яка є одним із засновників ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /том 7 а.с. 15-16/.

Отриманий товар оприбутковано позивачем по бухгалтерському обліку, що підтверджується прибутковою накладною №2040 від 11.05.2018 /том 3 а.с. 114/, карткою рахунку 201 за 2018 рік /том 3 а.с. 140-141/, карткою рахунку 631 за січень 2018 р.-грудень 2018 р. /том 3 а.с. 124/.

На виконання умов укладеного договору поставки №4 від 09.08.2017 ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" складено та надано позивачу рахунок-фактуру №СФ-0000025 від 10.05.2018 на ферохром 0,05 кількістю 1400 кг на загальну суму 189000 грн., у тому числі ПДВ - 31500 грн. /том 3 а.с. 116/, а також витяг із сертифікату якості №27 від 10.05.2018 /том 3 а.с. 119/.

ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" виписано податкову накладну №23 від 10.05.2018 на ферохром 0,05 кількістю 1400 кг на загальну суму 189000 грн., у тому числі ПДВ - 31500 грн. /том 3 а.с. 118/.

На підставі цієї податкової накладної позивачем включено до складу податкового кредиту травня 2018 року суму податку на додану вартість в розмірі 31500 грн.

Оплата за товар здійснена позивачем ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні у матеріалах справи /том 3 а.с.120-122/.

У акті перевірки зафіксовано, що товар придбаний з метою здійснення основного виду діяльності підприємства - 28.11 Виробництво двигунів і турбін, крім авіаційних, автотранспортних і мотоциклетних двигунів.

Факт використання придбаного у ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс" ферохрому 0,05 у власній господарській діяльності позивача підтверджується плавильними картками /том 3 а.с. 125-136/, технічними нормативами витрат штрихових матеріалів /том 3 а.с. 137-139/ та карткою рахунку 201 за 2018 рік /том 3 а.с. 140-141/.

Також, як встановлено судом, 08.06.2017 між позивачем (покупець) та ТОВ "Алекспро" (постачальник) укладено договір поставки №08/06/17 /том 3 а.с. 142-148/, за умовами якого на умовах, в порядку та строки, визначені цим договором, постачальник зобов`язується протягом терміну дії договору поставляти й передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати майно (далі - товар), перелік і кількість якого визначається специфікаціями, які з моменту підписання сторонами та проставляння печаток сторін (при наявності) є невід`ємною частиною цього договору. Специфікації повинні мати посилання на цей договір.

Згідно з пунктами 2.1-2.2 договору загальна сума договору визначається сумарною вартістю товару згідно підписаних сторонами специфікацій. Ціна товару, що поставляється покупцю є договірною і вказується для кожної позиції в специфікаціях.

Вартість товару погоджена сторонами в специфікації включає вартість пакування, маркування та транспортування згідно умов поставки, передбачених договором. Орієнтована сума договору становить 499000 грн. з ПДВ.

Оплата партії товару, передбаченої конкретною специфікацією, здійснюється в порядку, на умовах та в строки, визначені такою специфікацією.

За умовами п. 2.3 договору оплата партії товару здійснюється на підставі оригіналу рахунку-фактури, оформленого у відповідності з п. 3.3 даного договору.

Відповідно до пунктів 3.1-3.3 договору поставка партії товару, передбаченої конкретною специфікацією, здійснюється в порядку, на умовах та у строки, визначені такою специфікацією.

Умови поставки партії товару визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС у редакції 2010 р. та вказуються сторонами у специфікаціях.

У момент передачі товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортну (залізничну) накладну; сертифікат якості та/або сертифікат відповідності.

Постачальник зобов`язаний протягом трьох днів від дати виникнення обов`язку щодо складання податкової накладної та/або розрахунку корегування до податкової накладної надати покупцю податкову накладну та/або розрахунок корегування до податкової накладної, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису уповноваженої платником особи у порядку, визначеному законодавством. В момент передачі податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної вона повинна бути складена згідно вимог ст. 187, 201 Податкового кодексу України та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рахунок-фактура повинен містити номер та дату договору, номер та дату специфікації.

ТОВ "Алекспро" зареєстроване як юридична особа 25.08.2016 та має право на здійснення таких видів економічної діяльності як 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами (основний), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /том 7 а.с. 17-18/.

ТОВ "Алекспро" зареєстровано платником податку на додану вартість з 01.10.2016, яке анульоване та перереєстроване з 10.09.2021 /том 3 а.с. 23-28/.

До договору поставки №08/06/17 від 08.06.2017 сторонами складено та підписано специфікації №1 від 02.01.2018, №2 від 13.03.2018, №3 від 17.07.2018, №4 від 09.11.2018, №5 від 31.12.2018, №6 від 15.02.2019, №7 від 14.03.2019, №8 від 14.05.2019, №9 від 27.05.2019, №10 від 31.05.2019, №11 від 24.06.2019, №12 від 10.07.2019, № 13 від 16.08.2019, №14 від 23.09.2019, №15 від 11.10.2019, №16 від 21.10.2019 /том 3 а.с. 149- 164/, у яких визначено найменування товару, що підлягає поставці, одиницю виміру, кількість, ціну та вартість товару, умови оплати, а також умови постачання: доставка товару здійснюється на умовах FCA (склад перевізника м. Полтава) згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2010. Право власності на товар переходить після отримання останнього у пункті доставки та отримання і підписання всіх товаросупроводжувальних документів.

Факт здійснення господарських операцій з поставки товару (модифікатора NBНС-3ВА) за договором поставки №08/06/17 від 08.06.2017 загальною кількістю 10,85 т на загальну суму 783022,80 грн., у тому числі ПДВ - 130503,80 грн. підтверджується видатковими накладними, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", надавалися до перевірки контролюючому органу та описані у акті перевірки /том 1 зворот а.с. 42/, копії яких наявні у матеріалах справи.

Факт поставки товару з м. Запоріжжя до м. Полтава підтверджується товарно-транспортними накладними, які надавалася позивачем до перевірки /том 1 а.с. 43, зворот а.с. 43/, оригінали яких оглянуті судом у судових засіданнях та копії яких наявні у матеріалах справи.

Стосовно помилок, допущених при заповненні частини товарно-транспортних накладних на перевезення товару перевізником ТОВ "СК "САТ" представник позивача вказував, що модифікатор NBНС-3ВА (інша назва Силікобарій ФС-65 БА1 ТУ14-15-60-84) використовується виключно у ливарному виробництві, відтак, є металом або чорним металом, як вказано в деяких товарно-транспортних накладних. Товар перевозився в залежності від об`єму, типу, пакування та ваги в мішках, палетах або на піддонах, як це зазначено в частині товарно-транспортних накладних. Крім того, позивач звертає увагу на той факт, що невірне (не точне) зазначення найменування ватажу у службах експрес доставки є поширеним явищем та у даному випадку не залежало від позивача, який є отримувачем товару /том 1 а.с. 11/.

З урахуванням приписів частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", відповідно до якої неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, враховуючи надані представником позивача пояснення та відсутність доказів, якими б ці пояснення спростовувалися, надані позивачем товарно-транспортні накладені належним чином підтверджують перевезення товару, придбаного позивачем у ТОВ "Алекспро", до м. Полтава.

На підтвердження перевезення товару зі складу перевізника ТОВ "СК "САТ" (вул.Зіньківська, 6, м. Полтава, вул. Половки, 72, м. Полтава, вул. Червонофлотська, 13 м. Полтава (вул. Квітки Цісик, 13, м. Полтава)) на склад підприємства позивачем надано копії листів обліку зайнятості транспорту АТ "Полтавський турбомеханічний завод" від 02.08.2018, від 06.08.2018, від 16.10.2018, від 20.11.2018, від 12.12.2018, від 28.01.2019, від 20.02.2019, від 29.03.2019, від 24.05.2019, від 19.07.2019, від 14.08.2019, від 19.09.2019, від 10.10.2019, від 15.11.2019, від 25.01.2018, від 09.02.2018, від 10.04.2018, від 13.03.2018, від 26.04.2018, від 21.05.2018, від 13.06.2018, від 12.07.2018, від 05.12.2019, від 21.03.2019, від 11.05.2019, від 14.08.2019, від 21.06.2019, від 14.08.2019, від 19.09.2019, від 04.11.2019, від 09.01.2018, від 05.02.2018, від 26.02.2018, від 26.03.2018, від 19.04.2018, від 08.05.2018, від 01.06.2018, від 21.06.2018, від 20.07.2018, від 22.08.2018, від 04.10.2018, від 30.10.2018, від 12.12.2018, від 17.01.2019, від 01.02.2019 /том 2 а.с. 11-22/.

Транспортний засіб ГАЗ 33021, державний номер НОМЕР_1 , що вказаний у листках обліку зайнятості транспорту належить ПАТ "Полтавський тербомеханічний завод", що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /том 11 а.с. 96/.

Довідкою ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" від 18.07.2022 підтверджено, що ОСОБА_3 (зазначений як водій у листках обліку зайнятості транспорту) працював в АТ "Полтавський турбомеханічний завод" протягом 2018-2021 років на посаді водія автотранспортних засобів транспортного цеху. Звільнений з посади 01.07.2021 на підставі наказу №ПТМ00000137 від 01.07.2021 /том 11 а.с. 97/.

Листи обліку зайнятості транспорту ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" були надані контролюючому органом разом із запереченнями на акт перевірки, проте, не враховані відповідачем.

Представник позивача вказував, що відповідно до інформації, розміщеної у загальнодоступній мережі Інтернет за посиланням, наведеним у позові, ТОВ "СК "САТ" має склад за адресою: м. Полтава, вул. Квітки Цісик, 13, а посилання посадових осіб відповідача про те, що згідно звіту за формою 20-ОПП від 09.08.2021 склад за вказаною адресою відсутній пояснюється тим, що ТОВ "СК "САТ" змінено адресу місцезнаходження складу у м. Полтава з адреси: м.Полтава, вул. Квітки Цісик, 13 на адресу м. Полтава, вул. Половки, 72. Доставка за адресою: м.Полтава, вул. Квітки Цісик, 13 здійснювалася до 29.03.2019, а з 11.05.2019 доставка здійснювалася за новою адресою складу: м. Полтава, вул. Половки, 72.

Судом першої інстанції встановлено, що на офіційному веб сайті ТОВ "СК "САТ" дійсно міститься оголошення за 25.04.2019 про те, що з 27 квітня 2019 р. відділення компанії Полтава-1 в м. Полтава (Полтавська обл.), буде знаходитися за новою адресою: вул. Половки,72 (https://www.sat.ua/about/news/izmenenie-adresa-otdeleniya-kompanii-poltava-1-v-g-poltava-poltavskaya-oblast-/), що свідчить про те, що до 27.04.2019 відділення ТОВ "СК "САТ" у м. Полтава знаходилося за адресою вул. Червонофлотська, 13 (після перейменування вул. Квітки Цісик, 13), а з 27.04.2019 - знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Половки, 72.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування вказаних вище обставин, а звіти форми 20-ОПП, які подавалися ТОВ "СК "САТ" до 09.08.2021 контролюючим органом не досліджено.

Зважаючи на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про безтоварний характер господарських операцій з посиланням на те, що перевізником ТОВ "СК "САТ" у відомостях про об`єкти оподаткування та в повідомленні про об`єкти оподаткування, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою №20-ОПП від 09.08.2019 не зазначено адрес складських приміщень та про відсутність доказів на підтвердження перевезення товарів зі складів ТОВ "СК "САТ" на склад підприємства.

Оплата за товар здійснена позивачем ТОВ "Алекспро" у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні у матеріалах справи /том 4 а.с. 84-122/.

Отриманий товар оприбутковано позивачем по бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за січень 2018 р.-грудень 2018 р. /том 4 а.с. 123/, карткою-рахунком 631 за січень 2018 р.-грудень 2019 р. /том 4 а.с. 124-143/.

На виконання умов укладеного договору поставки ТОВ "Алекспро" надано позивачу сертифікати якості модифікатор NBНС-3ВА /том 4 а.с. 144-147/.

ТОВ "Алекспро" виписано податкові накладні модифікатор NBНС-3ВА на загальну суму 783022,80 грн., у тому числі ПДВ - 130503,80 грн., що були зареєстровані в ЄРПН /том 4 а.с. 148-250, том 5 а.с. 1-156/.

На підставі цих податкових накладних позивачем включено до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів суми податку на додану вартість в загальному розмірі 130503,80 грн.

Під час розгляду справи представник позивача вказував, що придбаний модифікатор є складовою литва, яке у подальшому реалізовується кінцевим споживачам або використовується у власності виробництва продукції машинобудування /том 1 а.с. 11/, на підтвердження чого до суду надано копії звітів про використані матеріали на плавку за зміну /том 7 а.с. 28-249, том 8 а.с. 1-250, том 9 а.с. 1-250, том 10 а.с. 1-78/.

За приписами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що незначні недоліки у заповненні бухгалтерських документів не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Більш того, вони не є підставою для висновку про нереальність здійснення господарської операції та про обґрунтованість рішення органу доходів і зборів щодо нарахування податкового зобов`язання. Таким чином, помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій. В свою чергу, контролюючим органом в акті перевірки та під час розгляду справи не було спростовано, що жодна із замовлених та отриманих робіт здійснена не в межах господарської діяльності товариства, не надав переконливих доводів зворотного. Також акт перевірки не містить жодного умотивованого посилання про фактичне порушення позивачем вимог законодавства, яке б позбавляло його права на формування даних податкового обліку за спірними операціями.

Не визнаючи господарські операції позивача з контрагентом реальними, контролюючий орган також виходив з аналізу податкової інформації про контрагента.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способи здійснення податкового контролю наведені у статті 62 цього Кодексу, за приписами пункту 62.1 якої податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом: інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань (пункти 74.1, 74.2 статті 74 Податкового кодексу України).

Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням та сплатою податків.

Відтак, наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагента позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 року по справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 року по справі №822/1602/13-а.

Таким чином, висновки перевірки, які ґрунтуються лише на даних податкової інформації по спірним контрагентам, без проведення зустрічних звірок із реальним дослідженням первинної документації контрагентів, є безпідставними.

З приводу посилання податкового органу на відповідність діяльності контрагентів позивача ознакам фіктивного підприємництва, обґрунтовуючи цей довід інформацією, яка зібрана у кримінальних провадженнях, порушених за фактами вчинення кримінальних правопорушень у сфері економіки, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі цього, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на відомості щодо контрагентів, отримані в межах кримінальних проваджень, як на підставу порушення позивачем норм податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки вищезазначені акти не є вироком суду в розумінністатті 369 Кримінального процесуального кодексу України, яким встановлюються визнані судом доведеними фактичні обставин із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 року у справі № 822/551/18.

Сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в межах кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.

Колегія суддів вказує, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які зазакономповинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

На підставі викладеного, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбаченихст.191таст.212 КК України, а діяння по відображенню в документах обов`язкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об`єктивною стороною злочину, передбаченогост.366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано жодних доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним.

Також, колегія суддів вказує, що посилання податкового органу на відсутність у контрагентів необхідних трудових ресурсів та виробничих потужностей не може бути безумовною підставою для визнання господарських операцій нереальними, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), а основні засоби можуть перебувати в постачальника/субпідрядника на праві оренди чи лізингу.

Доказів про наявність фактів, які б свідчили про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та злагодженості дій між ними контролюючим органом всупереч вимог процесуального закону надано не було.

Колегія суддів зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а також податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами (ст. 46 Конвенції).

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов`язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії, ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов`язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки, колегія суддів вважає, що правочин відповідає положенням норм чинного законодавства України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки податкового органу про можливі порушення податкового законодавства зі сторони контрагентів позивача, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства.

На підставі викладеного, оскільки відповідачем не доведено факт порушення позивачем норм законодавства України по взаємовідносинам з ТОВ "Алекспро" та ТОВ "Торговий дім "Схід Алекс", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність висновків податкового органу про заниження податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в сумі 145802 грн., завищення суми від`ємного значення об`єктів оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2019 року на суму 701765 грн., завищення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 27665 грн. та заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 134339 грн.

В зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Полтавській області №1, №1, №1 в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в загальній сумі 182252 грн. 50 коп. (у тому числі: за податковими зобов`язаннями - в сумі 145802 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 36450 грн. 50 коп.) та №1 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 27665 грн. є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

З приводу висновків податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства по взаємовідносинам із ПАТ "Запоріжжяобленерго" та ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як встановлено під час розгляду справи, 12.09.2019 між позивачем (постачальник) та ПАТ "Запоріжжяобленерго" (покупець) укладено договір на закупівлю товарів №580919 /том 2 зворот а.с. 142, а.с. 143/, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність покупця товар, зазначений у специфікації до договору (додаток №1), а покупець - прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за цим договором здійснюються покупцем шляхом попередньої оплати у розмірі 100% вартості товару, що здійснюється на підставі рахунку-фактури протягом 15 банківських днів з дня отримання такого рахунку покупцем.

ПАТ "Запоріжжяобленерго" зареєстроване як юридична особа 17.05.2000 /том 7 а.с. 21-24/ та було перереєстроване платником податку на додану вартість з 09.02.2017 та у подальшому з 09.11.2021 /том 3 а.с. 45/.

До договору на закупівлю товарів №580919 від 12.09.2019 складено додаток №1 - Специфікацію на компресор ПК-1,75А (без електродвигуна) на суму 51606 грн., в тому числі ПДВ - 8601 грн. /том 2 а.с. 144/.

Оплата за товар в сумі 51606 грн., в тому числі ПДВ - 8601 грн., здійснена платіжним дорученням №31481 від 30.09.2019 /том 2 зворот а.с. 144/.

На підтвердження факту відвантаження товару позивачем надано до перевірки та до суду копії видаткової накладної №1199 від 03.10.2019, довіреності на отримання товару, оборотно-сальдової відомості по рахунку №361 за 2019 рік /том 2 а.с. 145, зворот а.с. 146/.

Відповідач не ставить під сумнів реальність здійснення цієї господарської операції.

ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод"складено податкову накладну від 30.09.2019 №1661 на суму 51606 грн., в тому числі ПДВ - 8601 грн., яку зареєстровано в ЄРПН 15.10.2019 /том 2 а.с. 147, зворот а.с. 147/.

Відповідно до п.п. 5 п. 10 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), додатками до декларації є: розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5).

Таблиця 1. Операції на митній території України, що оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою та ставкою 7 %, крім ввезення товарів на митну територію України, розділу 1 Податкові зобов`язання додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість містить відомості про платника податку - покупця (індивідуальний податковий номер), період складення податкових накладних, обсяг постачання (без податку на додану вартість), суму податку на додану вартість.

Відповідач під час розгляду справи вказував, що сума податку на додану вартість в розмірі 8601 грн. відповідно до податкової накладної від 30.09.2019 №1661 (ПАТ "Запоріжжяобленерго" (індивідуальний податковий номер 49) не включена позивачем до складу податкових зобов`язань за вересень 2019 року, що підтверджується додатком 5 до податкової декларацій з податку на додану вартість за вересень 2019 року (реєстраційний номер від 21.10.2019) /том 10 а.с. 135-137/. Розбіжності між податковими зобов`язаннями позивача та податковим кредитом ПАТ "Запоріжжяобленерго" (п.н.00130926) згідно з автоматизованою системою співставлення в розрізі контрагентів ІС "Податковий блок" за вересень 2019 року становить 8601 грн.

В зв`язку з чим, суд першої інстанції погодився з висновком податкового органу, що сума заниження позивачем податкового зобов`язання за вересень 2019 року по взаємовідносинам з ПАТ "Запоріжжяобленерго" становить 8601 грн.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Як вказував під час розгляду справи представник позивача, ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість зареєстровано податкову накладну №1661 від 30.09.2019 на суму 8601 гри., чим виконано вимоги п.201.1 ст.201 ПК України.

Проте, при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року допущено технічну помилку при зазначенні індивідуального податкового номеру покупця: замість ІПН ПАТ «Запоріжжяобленерго» (індивідуальний податковий номер 49) в додатку 5 до Декларації вказано індивідуальний податковий номер 54, який належить АТ «НЕК «УКРЕНЕРГО».

Позивач наголошував, що сама операція, а відтак і сума операції та сума ПДВ у розмірі 8 601 грн. до декларації за вересень 2019 року були включені і, як наслідок, вплинули на загальну суму податкових зобов`язань ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" за указаний період. При цьому, із відомостей, які містяться в електронному кабінеті платника, указана сума ПДВ списана з електронного рахунку 15.10.2019 у день реєстрації податкової накладної №1661 від 30.09.2019. Таким чином, вимога податкового органу фактично призводить до повторного виникнення у позивача обов`язку по сплаті суми ПДВ у розмірі 8 601 грн.,тобто, до подвійного оподаткування ПДВ однієї ж і тієї самої операції.

Відповідач жодних доказів, які б спростовували вказані доводи позивача ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не надав.

На підставі викладеного, враховуючи наведені позивачем факти та докази на їх обґрунтування, колегія суддів дійшла висновку про непідтвердження відповідачем факту заниження ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" податкового зобов`язання за вересень 2019 року на суму 8 601 грн. по взаємовідносинам з ПАТ «Запоріжжяобленерго», а тому рішення суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

Щодо взаємовідносин позивачем з ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем надано до перевірки та до суду видаткову накладну №12 від 12.11.2019, виписану ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" покупцю фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на товар на загальну суму 120000 грн., у тому числі ПДВ - 20000 грн. /том 2 а.с. 148/.

Також позивачем надано до суду копії довіреності №26 від 12.11.2019 на отримання товару, платіжного доручення №891 від 12.11.2019 про оплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 коштів у сумі 120000 грн., у тому числі ПДВ - 20000 грн. за товар, оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 2019 рік /том 2 зворот а.с. 148, а.с. 149-150/.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.05.1997 /том 7 а.с. 25/ та зареєстрований платником податку на додану вартість з 29.01.2001 (індивідуальний податковий номер платника ПДВ - ) /том 3 а.с. 50/.

Відповідач не ставить під сумнів товарність наведеної господарської операції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" складено податкову накладну від 12.11.2019 №2327 (отримувач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) на суму 120000 грн., в тому числі ПДВ - 20000 грн., яку зареєстровано в ЄРПН 24.02.2020 /том 2 зворот а.с. 150, а.с. 151/.

ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" включено дану реалізацію за листопад 2019 року до складу податкових зобов`язань за лютий 2020 року відповідно до додатку 5 до декларації за лютий 2020 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» (реєстраційний номер від 20.03.2020) по покупцю ФОП ОСОБА_1 (п.н. НОМЕР_2 ) по рядку 17 на суму 20000,00 грн. /том 11 а.с. 57/.

Відповідно до додатку 1 до податкової декларації з ПДВ за лютий 2020 «Розрахунок коригування сум ПДВ (Д1)» (реєстраційний номер від 20.03.2020) підприємством відкориговано податкове зобов`язання по ФОП ОСОБА_1 на суму ПДВ (-) 20000.00 грн. /том 11 а.с. 61-63/. При цьому, розрахунок коригування кількісних та вартісних показників у лютому 2020 року до податкової накладної №2327 від 12.11.2019 платником не складався та не реєструвався в ЄРПН.

У березні 2020 року підприємство уточнює показники податкових зобов`язань за листопад 2019 по реалізації верстатів ФОП ОСОБА_1 на суму 20000,00 грн. та включає дану суму у декларацію за березень 2020 року, що підтверджується додатком 5 до податкової декларації «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» (реєстраційний номер від 27.03.2020) по рядку 1 на суму 20000,00 грн. /том 11 а.с. 73-75/.

Відповідно до додатку 5 до податкової декларації з ПДВ за березень 2020 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» (реєстраційний номер від 27.03.2020) підприємством вдруге відкориговано податкове зобов`язання по ФОП ОСОБА_1 на суму ПДВ (-) 20000,00 грн. /том 11 а.с. 78-79/. При цьому, розрахунок коригування кількісних та вартісних показників у березні 2020 року до податкової накладної №2327 від 12.11.2019 платником не складався та не реєструвався в ЄРПН.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове зобов`язання по реалізації токарно-гвинторізних верстатів та радіально-сверлильного верстату ФОП ОСОБА_1 за листопад 2019 становить 0,00 грн., а отже є не задекларованим. Розбіжності між податковими зобов`язаннями ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" та податковим кредитом ФОП ОСОБА_1 (п.н. НОМЕР_2 ) згідно з автоматизованою системою співставлення в розрізі контрагентів ІС «Податковий блок» за листопад 2019 року становить 20000,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Як вказував під час розгляду справи представник позивача, маючи на меті здійснити реалізацію на користь ФОП ОСОБА_1 чотирьох верстатів (Токарно-гвинторізного верстату мод. МК-6056, Токарно-гвинторізного верстату мод. МК-6056, Токарно-гвинторізного верстату мод. ТС70, Радіально-свердлильного верстату мод. 2А554Ф1) та враховуючи, що на вказані верстати гарантія позивачем не надавалась, а продаж здійснювався за 100% попередньою оплатою на умовах самовивозу, сторони дійшли згоди не укладати окремий письмовий договір.

З урахуванням наявних домовленостей, ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" було виставлено на адресу контрагента рахунок на оплату №121119 від 12 листопада 2019 року, який сплачено ФОП ОСОБА_1 12.11.2019 у повному обсязі. По факту здійснення покупцем оплати згідно наданого рахунку, позивач здійснив продаж указаних вище верстатів за видатковою накладною №17 від 12.11.2019.

Зазначення у рахунку від 12.11.2019 та видатковій накладній від 12.11.2019 посилання на договір №12112019 від 12.11.2019 обумовлене технічною вимогою програми щодо обов`язкових реквізитів рахунку та видаткової накладної. З огляду на ці обставини, у якості реквізитів договору поставки, як у рахунку так і у видатковій накладній вказані реквізити рахунку №12112019 від 12,11.2019.

По указаній операції ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" виписано наступні податкові накладні:

12.11.2019 виписано податкову накладну №1954, у якій зазначено ІПН ФОПОСОБА_1 « 0000», оскільки були відсутні жодні документів, які б підтверджували статус як платника ПДВ. За змістом указаної ПН, операцію задекларовано як вчинену із неплатником ПДВ;

12.11.2019 виписано податкову накладну №2327,у якій зазначено ІПН ФОП ОСОБА_1 « 0000», оскільки були відсутні жодні документів, які б підтверджували статус як платника ПДВ. За змістом указаної ПН, операцію задекларовано як таку, що вчинена вже із платником ПДВ.

03.02.2020 позивачем складено розрахунок коригування №141 до ПН №1954 від 12.11.2019 відповідно до якого відкориговані податкові зобов`язання, тобто, фактично відкореговано операцію із ФОП ОСОБА_1 , як операцію вчинену з неплатником ПДВ.

Поряд із цим, ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" здійснило декларування результатів указаної операції за наступними податковими деклараціями з податку на додану вартість:

- включено дану реалізацію за листопад 2019 року до складу податкових зобов`язань за листопад 2019 року відповідно до додатку 5 до декларації за листопад 2019 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» (У рядку« 00» графи «Інші в розрізі умовних ІПН»

- у лютому 2020 здійснено коригування суми податкових зобов`язань за листопад 2019 року на суму -20 000,00 грн., що відображено у «Розрахунку коригування сум податку на додану вартість (ЦІ). У цій же декларації включено дану реалізацію за листопад 2019 року до складу податкових зобов`язань за лютий 2020 року відповідно до додатку 5 до декларації за лютий 2020 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» (реєстраційний номер від 20.03.2020) по покупцю ФОП ОСОБА_1 по рядку 17 на суму20000,00 грн. /том 11 а.с. 57/.

Відповідно до додатку 1 до податкової декларації з ПДВ за лютий 2020 «Розрахунок коригування сум ПДВ (Д1)» (реєстраційний номер від 20.03.2020) підприємством відкориговано податкове зобов`язання по ФОП ОСОБА_1 на суму ПДВ (-) 20000.00 грн. /том 11 а.с. 61-63/.

Представник позивача вказував, що суд першої інстанції помилково вказав в оскаржуваному судовому рішенні про те, що розрахунок коригування кількісних та вартісних показників у лютому 2020 року до податкової накладної №2327 від 12.11.2019 платником не складався та не реєструвався в ЄРПН. У даному випадку мало місце включення до податкової декларації за лютий 2020 року операції за податковою накладною№2327 від 12.11.2019 та коригування податкових зобов`язань за податковою накладною 1954 від 12.11.2019 до якої складено розрахунок коригування №141 від 03.02.2022.

У березні 2020 року підприємство уточнює показники податкових зобов`язань за листопад 2019 по реалізації верстатів ФОП ОСОБА_1 на суму 20000,00 гри, та включає дану суму у декларацію за березень 2020 року, що підтверджується додатком 5 до податкової декларації «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» (реєстраційний номер від 27.03.2020) по рядку 1 на суму 20000,00 грн. /том 11 а.с. 73- 75/.

Відповідно до додатку 5 до податкової декларації з ПДВ за березень 2020 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» (реєстраційний номер від 27.03.2020) підприємством відкориговано податкове зобов`язання по ФОП ОСОБА_1 за лютий 2020 року на суму ПДВ (-) 20000,00 грн. /том 11 а.с. 78-79/.

Натомість, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та не встановив, що за змістом останньої декларації (березень 2020 року) включення сум податкових зобов`язань відбувалось за рахунок листопада 2019 року, а коригування за рахунок лютого 2020 року.

Відповідач жодних доказів, які б спростовували вказані доводи позивача ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не надав.

Враховуючи наведені позивачем факти та докази на їх обґрунтування, колегія суддів дійшла висновку про непідтвердження відповідачем факту заниження позивачем податкового зобов`язання за листопад 2019 року по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 на суму 20000 грн., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "В4" від 19 липня 2021 року №1 в частині зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 28601 грн. є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «ПРЗЗТ», колегія суддів зазначає наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" у перевіреному періоді на підставі укладених договорів надано в оренду виробничі приміщення, обладнання, підкранову та під`їзну колії ТОВ «ПРЗЗТ», пн. 41372742, що розташовані за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська. буд. 2.

Взаємовідносини протягом періоду, охопленого перевіркою, здійснювались на підставі таких документів:

1. Договір №ПТМЗ ЕЗЧ2/2/2018 від 22.01.2018 про передачу у тимчасове платне користування частини нежитлового приміщення загальною площею 2500 м2. Цільове призначення: виробниче приміщення. Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що передача в оренду та повернення об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі, в якому фіксується стан об`єкту оренди. Строк оренди (нарахування орендної плати) у відповідності до умов цього договору починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі і закінчується в момент підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення)) об`єкта оренди. Акт приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди після закінчення (дострокового закінчення) строку оренди повинен бути підписаний сторонами протягом 3-х робочих днів від дати закінчення строку оренди. Обов`язок по підготовці акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди покладається на орендодавця. Акт приймання-передачі об`єкта оренди є невід`ємним додатком до даного договору /том 1 а.с. 154-161, том 2 а.с. 200-203/. Об`єкт оренди по договору від 22.01.2018 №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018 передано в орендне користування згідно Акту приймання-передачі від 15.02.2018 /том 1 а.с. 162, том 2 а.с. 204/.

2. Договір №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018/2 від 25.07.2018 про передачу у тимчасове платне користування частини нежитлового приміщення загальною площею 3500 м2. Цільове призначення: виробниче приміщення. Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що передача в оренду та повернення об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі, в якому фіксується стан об`єкту оренди. Строк оренди (нарахування орендної плати) у відповідності до умов цього договору починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі і закінчується в момент підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення)) об`єкта оренди. Акт приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди після закінчення (дострокового закінчення) строку оренди повинен бути підписаний сторонами протягом 3-х робочих днів від дати закінчення строку оренди. Обов`язок по підготовці акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди покладається на орендодавця. Акт приймання-передачі об`єкта оренди є невід`ємним додатком до даного договору /том 1 а.с. 191-199/. Об`єкт оренди по договору від 25.07.2018 №ПТМЗ__ЕЗЧ2/2/2018/2 передано в орендне користування згідно Акту приймання-передачі від 01.08.2018 /том 2 зворот а.с. 208/.

3. Договір №ПТМЗ_2019прим/3 від 01.09.2019 про передачу у тимчасове платне користування частини нежитлового приміщення загальною площею 18,1 м2. Цільове призначення: офісне приміщення. Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що передача в оренду та повернення об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі, в якому фіксується стан об`єкту оренди. Строк оренди (нарахування орендної плати) у відповідності до умов цього договору починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі і закінчується в момент підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення)) об`єкта оренди. Акт приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди після закінчення (дострокового закінчення) строку оренди повинен бути підписаний сторонами протягом 3-х робочих днів від дати закінчення строку оренди. Обов`язок по підготовці акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди покладається на орендодавця. Акт приймання-передачі об`єкта оренди є невід`ємним додатком до даного договору /том 1 а.с. 204-211/. Об`єкт оренди по договору від 01.09.2019 №ПТМЗ_2019прим/3 передано в орендне користування згідно Акту приймання-передачі від 01.09.2019 /том 1 а.с. 212/.

4. Договір №ПТМЗ_2018 прим/1 від 23.02.2018 про передачу у тимчасове платне користування частини нежитлового приміщення загальною площею 17,2 м2. Цільове призначення: офісне приміщення. Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що передача в оренду та повернення об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі, в якому фіксується стан об`єкту оренди. Строк оренди (нарахування орендної плати) у відповідності до умов цього договору починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі і закінчується в момент підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення)) об`єкта оренди. Акт приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди після закінчення (дострокового закінчення) строку оренди повинен бути підписаний сторонами протягом 3-х робочих днів від дати закінчення строку оренди. Обов`язок по підготовці акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди покладається на орендодавця. Акт приймання-передачі об`єкта оренди є невід`ємним додатком до даного договору /том 1 а.с. 180-188/. Об`єкт оренди по договору від 23.02.2018 №ПТМЗ_2019прим/1 передано в орендне користування згідно Акту приймання-передачі від 23.02.2018 /том 1 а.с. 189/.

5. Договір №ПТМЗ_2018прим від 01.02.2018 про передачу у тимчасове платне користування частини нежитлового приміщення загальною площею 34,3 м2. Цільове призначення: офісне приміщення. Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що передача в оренду та повернення об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі, в якому фіксується стан об`єкту оренди. Строк оренди (нарахування орендної плати) у відповідності до умов цього договору починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі і закінчується в момент підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення)) об`єкта оренди. Акт приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди після закінчення (дострокового закінчення) строку оренди повинен бути підписаний сторонами протягом 3-х робочих днів від дати закінчення строку оренди. Обов`язок по підготовці акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди покладається на орендодавця. Акт приймання-передачі об`єкта оренди є невід`ємним додатком до даного договору /том 1 а.с. 167-174/. Об`єкт оренди по договору від 01.02.2018 №ПТМЗ_2018прим передано в орендне користування згідно Акту приймання-передачі від 01.02.2018 /том 1 а.с. 175/.

6. Договір №11 від 15.02.2018 про передачу у тимчасове платне користування виробниче обладнання, а саме: кран мостовий КМЕ 60.20.-28,5-14.19-АЗ г/п 60 т (зав. №325) та підкранову колію, які знаходяться в приміщенні Інженерно-виробничого корпусу літ. «Ц-1», що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, буд 2. Пунктом 5.2, 5.3 цього договору передбачено, що передача обладнання в оренду здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом здачі-приймання. Предмет оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання. /том 1 а.с. 215-220/. Предмет оренди по договору від 15.02.2018 №11 передано в орендне користування згідно Акту приймання-передачі від 15.02.2018 /том 1 а.с. 221/.

Крім того, у акті перевірки зафіксовано, що між позивачем (Власник колії) та ТОВ "ПРЗЗТ" (Вантажовласник) укладена тимчасова угода на користування залізничною під`їзною колією від 02.01.2020 при мт. Полтава-Південна Південної залізниці /том 1 а.с. 37/.

Умови договорів описані у акті перевірки та копії договорів та актів приймання-передачі наявні у матеріалах справи.

На звернення орендаря листом від 15.05.2018 №16/16200531 ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" повідомило ТОВ "ПРЗЗТ" про те, що не заперечує щодо проведення ТОВ "ПРЗЗТ" будівельних і ремонтних робіт нежитлових будівель, що є об`єктом договорів частини нерухомого майна №ПТМЗ_2018прим/1 від 23.02.2018, №ПТМЗ_2018прим/3 від 01.09.2019, №ПТМЗ_2018прим від 01.02.2018, №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018 від 22.01.2018, №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018/2 від 25.07.2018, а також прилеглої до них території, перелік робіт наведено у цьому листі /том 1 а.с. 249/.

Додатковою угодою від 20.05.2020 до договору №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018 від 22.01.2018 сторони договорів дійшли взаємної згоди про дострокове розірвання договору №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018 оренди нерухомого майна від 22.01.2018 з 20 травня 2020 року /том 1 а.с. 164/.

20.05.2020 року між позивачем та ТОВ «ПРЗЗТ» складено акт приймання-передачі (повернення) об`єкту оренди, яким відповідно до договору оренди №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018 від 22.01.2018 частини нерухомого майна від 22.01.2018 орендар (ТОВ «ПРЗЗТ») передав (повернув), а орендодавець (позивач) прийняв частину нежитлового приміщення загальною площею 2500 кв.м., об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2 /том 1 а.с. 165/.

Додатковою угодою від 20.05.2020 до договору №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018/2 від 25.07.2018 сторони договорів дійшли взаємної згоди про дострокове розірвання договору №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018/2 оренди нерухомого майна від 25.07.2018 з 20 травня 2020 року /том 1 а.с. 200/.

20.05.2020 року між позивачем та ТОВ «ПРЗЗТ» складено акт приймання-передачі (повернення) об`єкту оренди, яким відповідно до договору оренди №ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018/2 частини нерухомого майна від 25.07.2018 орендар (ТОВ «ПРЗЗТ») передав (повернув), а орендодавець (позивач) прийняв частину нежитлового приміщення загальною площею 3500 кв.м., об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2 /том 1 а.с. 202/.

20.05.2020 року між позивачем та ТОВ «ПРЗЗТ» складено акт приймання-передачі (повернення) об`єкту оренди, яким відповідно до договору оренди №ПТМЗ_2018прим/3 частини нерухомого майна від 01.09.2019 орендар (ТОВ «ПРЗЗТ») передав (повернув), а орендодавець (позивач) прийняв частину нежитлового приміщення загальною площею 18,1 кв.м., об`єкту нерухомості, що знаходиться на третьому поверсі будинку лит. "Д-3" за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2 /том 1 а.с. 214/.

20.05.2020 року між позивачем та ТОВ «ПРЗЗТ» складено акт приймання-передачі (повернення) об`єкту оренди, яким відповідно до договору оренди №ПТМЗ_2018прим/1 частини нерухомого майна від 23.02.2018 орендар (ТОВ «ПРЗЗТ») передав (повернув), а орендодавець (позивач) прийняв частину нежитлового приміщення загальною площею 17,2 кв.м., об`єкту нерухомості, що знаходиться на третьому поверсі будинку лит. "Д-3" за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2 /том 1 а.с. 190, том 2 зворот а.с. 219/.

Додатковою угодою №2 від 30.12.2019 до договору №ПТМЗ_2018прим від 29.12.2018 сторони договорів дійшли взаємної згоди продовжити термін дії договору №ПТМЗ_2018прим оренди частини нерухомого майна від 29.12.2018 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 29.12.2018) з 31 грудня 2019 року по 20 травня 2020 року включно /том 1 а.с. 177, том 2 зворот а.с.223/.

20.05.2020 року між позивачем та ТОВ «ПРЗЗТ» складено акт приймання-передачі (повернення) об`єкту оренди, яким відповідно до договору оренди №ПТМЗ_2018прим частини нерухомого майна орендар (ТОВ «ПРЗЗТ») передав (повернув), а орендодавець (позивач) прийняв частину нежитлового приміщення загальною площею 34,3 кв.м., об`єкту нерухомості, що знаходиться на третьому поверсі будинку лит. "Д-3" за адресою: м.Полтава, вул.Старокотелевська, 2 /том 1 а.с. 165, том 2 а.с. 227/.

У подальшому, між ТОВ "ПРЗЗТ" (орендар) та позивачем (орендодавець) були укладені договори від 21.05.2020 про передання в оренду основних засобів, а саме:

- договір оренди майна № 2021-ЛК від 21.05.2020 року виробничого призначення, до складу якого входять (устаткування, інвентар, відкриті виробничі майданчики), розміщені на частині території ливарного виробництва орендодавця, що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2, а саме: виробничий майданчик інженерно-виробничого комплексу (2 черга) площею 2949,5 кв.м., частину виробничого майданчику інженерно-виробничого комплексу (3черга) площею 432 кв.м., частину виробничого майданчику інженерно-виробничого комплексу (4 черга) площею 288 кв.м., зі строком дії до 20.11.2022 року, а також акт приймання-передачі від 21.05.2020 року /том 1 а.с. 235-246/.

- договір оренди (найму) нерухомого майна та розвитку території № 2020-ЛК від 21.05.2020 року строком на 10 років до 21.05.2030 року, який зареєстрований приватним нотаріусом 21.05.2020 року за № 308, передано у тимчасове платне користування:

нежитлові приміщення 3-го поверху (літ. Д-3) Ливарного корпусу з побудованими приміщеннями та наземним переходом (літ. Д-1-3): №№189, 190, 191, 192, 193,194, 195, 196, 197, 198, 199, 200, 203, 204, 205, 207, 212, 213, 213а, 214, 215, 216, 217, 218, 220, 220а, 221, 222 загальною площею 596,2 кв.м.;

частину нежитлового приміщення Інженерно-виробничого комплексу Літ. Ц-1 (перша черга) приміщення №1 загальною площею 1821,6 кв.м /том 1 а.с. 223-234/;

Податковий орган вказував, що актом ГУДПС у Полтавській області від 02.09.2020 №446/16-31-05-06-10/41372742 /том 10 а.с. 91-134/ підтверджено, що за даними оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 1522 "Капітальні інвестиції. Виготовлення та модернізація основних засобів" станом на 20.05.2020 (дата закінчення оренди згідно актів приймання-передачі (повернення) об`єктів оренди) серед інших, обліковувалися наступні активи:

- адміністративне приміщення офіс 2 поверх - сальдо на кінець періоду дебет 402421,50 грн.;

- під`їзний шлях - сальдо на кінець періоду дебет 2154083,36 грн.;

- прольот №1 - сальдо на кінець періоду дебет 264642,34 грн.;

- прольот №2 - сальдо на кінець періоду дебет 3178530,94 грн.;

- прольот №3 - сальдо на кінець періоду дебет 579329,72 грн.;

- прольот №4 - сальдо на кінець періоду дебет 66975,00 грн.;

- шлях (вулиця) - сальдо на кінець періоду дебет 7281360,34 грн.;

- стрілочний перевід - сальдо на кінець періоду дебет 352937,36 грн.;

Разом сальдо на кінець періоду дебет 14280280,56 грн.;

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на дату вибуття (повернення) орендованих основних засобів з оренди ТОВ «ПРЗЗТ» на підставі згоди орендодавця проведено будівельні та ремонтні роботи нежитлових будівель, що є об`єктом вищевказаних договорів оренди на загальну суму 14280280,56 грн., то висновками податкового органу про заниження позивачем податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на суму 2570451 грн. (14280280,56 грн. *18%) внаслідок не включення безоплатно отриманих послуг, робіт та поліпшень орендованих об`єктів до складу «Інших доходів» по коду рядка 2240 Звіту про фінансовий результат є правомірними.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи підтверджено, що взаємовідносини між ТОВ "ПРЗЗТ" та ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" протягом перевіряємого періоду здійснювалися на підставі договорів оренди частини нерухомого майна: від 22.01.2018 року № ПТМЗ ЕЗЧ2/2/2018 (частина нежитлового приміщення, загальною площею 2.500 м2, розташована в м. Полтава, вул.Старокотелевська, б. 2); від 25.07.2018 року № ПТМЗ ЕЗЧ2/2/2018/2 (частина нежитлового приміщення, загальною площею 3.500 м2, розташована в м. Полтава, вул. Старокотелевська, б. 2); від 01.09.2019 року № ПТМЗ 2019прим/3 (частина нежитлового приміщення, загальною площею 18,1 м2, розташована на третьому поверху, будинку літ. "Д-3" № 203 в м. Полтава, вул. Старокотелевська, б. 2); від 23.02.2018 року № ПММЗ 2019прим/1 (частина нежитлового приміщення, загальною площею 17,2 м2, розташована на третьому поверху, будинку літ. "Д-3" №204 нежитлового приміщення, загальною площею 34,3 м2, розташована на третьому поверху, будинку літ. "Д-3" в м. Полтава, вул. Старокотелевська, б. 2); договору оренди обладнання від 15.02.2018 року № 11 (Кран мостовий); тимчасової угоди на користування залізничною під`їзною колією від 02.01.2020 року при станції Полтава-Південна Південної залізниці і за закінченням строку дії договорів оренди 20.05.2020 року його учасники склали акти приймання-передачі (повернення) орендованого майна.

В подальшому між ТОВ "ПРЗЗТ" та позивачем укладено договір від 21.05.2020 року №2020-ЛК щодо оренди частини будівель, споруд, устаткування, інвентарю, тощо, які розміщені на частині території ливарного виробництва ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" за адресою м. Полтава, вул. Старокотелевська, б. 2.

У статті 764 ЦК України визначено, що, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Колегія суддів зазначає, що факт переукладення 21.05.2020 року ТОВ "ПРЗЗТ" та позивачем договору оренди вищеозначеного майна по-суті є наміром сторін договору пролонгувати раніш укладені договори оренди на більш тривалий та чітко визначений строк.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доказів реального повернення майна, яке було предметом договорів оренди у 2018 році, станом на 21.05.2020 року відповідач судам першої та апеляційної інстанцій не надав.

Таким чином, податковим органом не враховано, що позивач з ТОВ "ПРЗЗТ" переуклав нові договори оренди № 2020-ЛК від 21.05.2020 року строком до 21.05.2030 року та №2021-ЛК від 21.05.2020 року до 20.11.2022 року, предметом яких є ті ж самі об`єкти, за тією ж адресою, що свідчить про те, що оренда фактично не припинялась.

Тобто, орендар фактично не припиняв використовувати орендоване майно у господарській діяльності з моменту укладення договорів № ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018 від 22.01.2018 року, № ПТМЗ_2018прим від 01.02.2018 року, № ПТМЗ_2018прим/1 від 23.02.2018 року, № ПТМЗ_ЕЗЧ2/2/2018/2 від 25.07.2018 року, №ПТМЗ_2019прим/3 від 01.09.2019 року.

Вказані обставини також встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 року по справі №440/76/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо недоведеності податковим органом факту наявності невід`ємних поліпшень, їх розміру, а також факту їх передачі від Орендаря Орендодавцю та узгодження сторонами.

Так, єдиною та фактично підставою, яка була покладена перевіряючими в основу висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства по взаємовідносинам із ТОВ "ПРЗЗТ" слугував Акт ГУ ДПС у Полтавській області від 02.09.2020 року № 446/16-31-05-06-10/41372742 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ПРЗЗТ" з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах січень, лютий, березень, квітень, травень 2020 року.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду від 19.06.2020 у справі №140/388/19, акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Результати перевірки ТОВ «ПРЗЗТ» та викладені у Акті перевірки області від 02.09.2020 року № 446/16-31-05-06-10/41372742 обставини та дані, що у ньому викладені та зафіксовані у ньому порушення вже були предметом судового розгляду у справі №440/76/21, за наслідком якої визнані судом необґрунтованими та недоведеними.

Представник позивача наголошував, що з акту перевірки не зрозуміло на які саме об`єкти нерухомого майна, власником яких єПАТ "Полтавський турбомеханічний завод", було понесено орендарем витрати, а саме: «під`їзний шлях, прольот №1, прольот №2, прольот №3, прольот №4, шлях (вулиця) та інші», оскільки не підтверджено хто є власником цих об`єктів і що це за об`єкти взагалі таким чином поіменовані у бухгалтерському обліку іншого орендаря.

Жодних інших доказів, які б підтверджували здійснення поліпшень у наведеному податковим органом розмірі, матеріали справи не містять.

При цьому відповідачем не надано доказів того, що товариством передавались орендодавцю результати ремонтних робіт, дооблаштування орендованого майна, проведення облаштування території, складання/підписання актів про передачу результатів цих робіт.

Відповідно до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, висновки контролюючого органу про безоплатну передачу орендодавцю відповідних поліпшень ґрунтуються на припущеннях відповідача та не підтверджені доказами.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "Р" від 19 липня 2021 року №1 в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в сумі 2570451 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями - в сумі 2570451 грн. є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач при прийняті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тобто непропорційно, що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача шляхом прийняття протиправних податкових повідомлень-рішень, та як наслідок, невідповідність такого критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті ч. 2 ст. 2 КАС України.

Доводи податкового органу не впливають на правомірність висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 по справі №440/12923/21 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" з прийняттям в цій частині нового рішення про їх задоволення.

В частині задоволення позовних вимог, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України, шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

З приводу додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 по справі №440/12923/21, яким частково задоволено заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннямистатті 59 Конституції Українипередбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС Українидо складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі №569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Як вбачається з матеріалів справи, на представництво інтересів ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" у даній справі здійснювалося адвокатами Архипенком Олексієм Ігоровичем, Сідліченком Владиславом Валентиновичем, Кисілем Артемом Віталійовичем на підставі ордерів про надання правничої (правової) допомоги відповідно серії ВМ №1020479, серії ВМ №1021401, серії ВМ №1021967 /том 1 а.с. 28, том 2 а.с. 249, 250/. Вказані ордери про надання правничої (правової) допомоги видані Адвокатським об`єднанням "АДВОС".

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №02а-2020 від 01.04.2020 з додатковою угодою №2 від 31.12.2021 та додатком №1 від 07.10.2021 /том 11 а.с. 150-156/, за умовами якого Адвокатське об`єднання "АДВОС" за завданням клієнта (ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод") зобов`язується здійснювати захист, представництво та надавати клієнту (його представникам та/або посадовим особам) інші види правової (професійної правничої) допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплачувати надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 5.1 договору здача-приймання наданих послуг за договором здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з пунктом 6.1 цього договору розмір гонорару об`єднання за послуги визначається сторонами в додатках до цього договору.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 р., а в частині прийнятих на себе сторонами зобов`язань - до повного виконання всіх прийнятих на себе зобов`язань.

Додатковою угодою №2 від 31.12.2021 до цього договору сторони дійшли згоди викласти п.9.1 договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №02а-2020 від 01.04.2020 у наступній редакції: "Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині прийнятих на себе сторонами зобов`язань - до повного виконання всіх прийнятих на себе зобов`язань." /том 11 а.с. 154/.

Додатком №1 від 07.10.2021 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №02а-2020 від 01.04.2020 передбачено таке:

1. У відповідності до п. 1.1., 1.2., 2.1. та 2.4. Договору, Клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання по наданню правової (професійної правничої) пов`язаної з оскарженням до Полтавського окружного адміністративного суду наступних податкових рішень, винесених Головним управлінням ДПС у Полтавській області за наслідками документальної планової виїзної перевірки Клієнта на предмет дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладеного на контролюючі органи за період з 01.01.2018 по 31.12.2020:

1) податкове повідомлення-рішення №1, яким Клієнту донараховано податок на прибуток у розмірі 2752703,50 грн., у т.ч.: основний платіж - 2716253,00 грн. та штрафні санкції - 36450,50 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення №1, яким Клієнту зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток з сумі 701765,00 грн.;

3) податкове повідомлення-рішення №1, яким Клієнту донараховано податок на додану вартість на суму 167 923,75 гри , у т.ч.: основний платіж - 134339,00 грн. та фінансова санкція - 33584,75 грн.:

4) податкове повідомлення-рішення №1, яким Клієнту зменшено від`ємне значення податку на додану вартість на суму 56 266,00 грн.;

5) податкове повідомлення-рішення № І, яким Клієнту донараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 1905798 грн., в т.ч.: основний платіж - 95246,38 грн. та фінансова санкція - 23811,60 грн.

2. У перелік правової (професійної правничої допомоги) за даним Додатком входить, зокрема, але не виключно: 1) визначення завдання Об`єднання та переговори з Клієнтом; 2) вивчення акту №4067/16-31-07-01-10/00110792 від 10.06.2021 про результати документальної планової виїзної перевірки Клієнта (надалі - Акт), а також документів, які підлягали перевірці та були покладені в основу прийнятих Головним управлінням ДПС у Полтавській області податкових повідомлень-рішень; 3) вивчення заперечень на Акт, а також відповіді на указані заперечення; 4) вивчення матеріалів адміністративного оскарження ухвалених Головним управлінням ДПС у Полтавській області податкових повідомлень-рішень; 5) опитування посадових осіб Клієнта; 6) підготовка та подання позовної заяви, а також виготовлення копій документів, які долучались до позовної заяви; 7) підготовка інших заяв по суті справи та клопотань з процесуальних питань, необхідність у яких може виникнути під час розгляду справи у Полтавському окружному адміністративному суді; 8) забезпечення представництва інтересів Клієнта в судових засіданнях Полтавського окружного адміністративного суду.

Перелік послуг, наведених у даному пункті, не є вичерпним. Об 'єднання реалізує інші повноваження, якими наділений Клієнт відповідно до чинного законодавства України (окрім тих, які невід`ємно пов`язані із особою Клієнта).

3. Виконання зобов`язань за цим Додатком від імені Об`єднання будуть здійснювати адвокат Архипенко Олексій Ігорович (свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серії СМ№000516, видане 27.03.2018 Радою адвокатів Сумської області) та адвокат Сідліченко Владислав Валентинович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000533, видане 03.07.2018 Радою адвокатів Сумської області), а у разі неможливості - будь-який інший адвокат визначений Керуючим партнером Об`єднання.

4. Розмір гонорару Об`єднання за надання правової допомоги з питання, вказаного у п.1 даного додатку, становить 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок. Сторони дійшли згоди про те, що розмір гонорару є фіксованим та не залежить від кількості та обсягу послуг, наданих Об`єднанням Клієнту, часу витраченого на їх надання та досягнутого для Клієнта результату.

5. Гонорар Об`єднання, у розмірі визначеному п. 4 цього Додатку, підлягає сплаті на рахунок Об`єднання протягом 5 робочих днів з моменту ухвалення Полтавським окружним адміністративним судом рішення у справі з питання, визначеного у п.1 даного Додатку. Клієнт має право здійснити дострокову оплату гонорару повністю або частково.

30.11.2021 Адвокатським об`єднанням "АДВОС" виписано рахунок №106 на надання правової (професійної правничої) допомоги згідно додатку №1 від 07.10.2021 до договору №02а-2020 від 01.04.2020 на суму 50000 грн. /том 11 а.с. 157/.

01.12.2021 ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" перераховано Адвокатському об`єднанню "АДВОС" кошти в сумі 50000 грн. за надання правової (професійної правничої) допомоги у межах абонентського правового обслуговування згідно рах. 106 від 30.11.2021, що підтверджується платіжним дорученням №819654 від 01.12.2021, копія якого наявна у матеріалах справи /том 11 а.с.158/.

05.08.2022 Адвокатським об`єднанням "АДВОС" виписано рахунок №65 на надання правової (професійної правничої) допомоги згідно додатку №1 від 07.10.2021 до договору №02а-2020 від 01.04.2020 на суму 130000 грн. /том 11 а.с. 159/.

09.08.2022 ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" перераховано Адвокатському об`єднанню "АДВОС" кошти в сумі 130000 грн. за надання правової (професійної правничої) допомоги згідно дод. 1 від 07.10.2021 до Дог. 02-а-2020, що підтверджується платіжним дорученням №1291 від 09.082022, копія якого наявна у матеріалах справи /том 11 а.с. 160/.

04.08.2022 між сторонами договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №02а-2020 від 01.04.2020 складено акт надання послуг /том 11 а.с. 161/, за змістом якого Адвокатським об`єднанням "АДВОС" на підставі договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №02а-2020 від 01.04.2020 були виконані наступні роботи (надані такі послуги) - надання правової (професійної правничої) допомоги згідно додатку №1 від 07.10.2021 до договору №02а-2020 від 01.04.2020, загальна вартість яких склала 180000 грн. 00 коп.

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами, вказаний у Звіті про обсяг наданих згідно акту надання послуг №59 від 04.08.2022 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №02а-2020 від 01.04.2020 та додатку №1 від 07.10.2021 (детальний опис наданих послуг у справі №440/12923/21) /том 11 а.с. 162/, який є невід`ємною частиною акту надання послуг №59 від 04.08.2022 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №02а-2020 від 01.04.2020 та додатку №1 від 07.10.2021 та містить перелік наданих послуг, кількість витраченого часу та вартість наданих згідно договору послуг: 1) вивчення акту №4067/16-31-07-01-10/00110792 від 10.06.2021 про результати документальної планової виїзної перевірки Клієнта, а також документів, які підлягали перевірці та були покладені в основу прийнятих Головним управлінням ДПС у Полтавській області податкових повідомлень-рішень - витрачено 16 годин вартість послуги 40000 грн.; 2) вивчення заперечень на Акт, а також відповіді на указані заперечення - витрачено 3 години вартість послуги 7500 грн.; 3) вивчення матеріалів адміністративного оскарження ухвалених відповідачем податкових повідомлень-рішень - витрачено 6 годин вартість послуги 15000 грн.; 4) опитування посадових осіб Клієнта - витрачено 4 години вартість послуги 10000 грн.; 5) підготовка та подання позовної заяви, а також виготовлення копій документів, які долучались до позовної заяви - витрачено 12 годин вартість послуги 30000 грн.; 6) підготовка інших заяв по суті справи та клопотань про долучення документів до матеріалів справи - витрачено 5 годин вартість послуги 12500 грн.; 7) копіювання та подання до суду додаткових документів, які витребовувались судом - витрачено 8 годин вартість послуги 20000 грн.; 8) забезпечення доставки до суду оригіналів документів, які підтверджували транспортування товарів - витрачено 2 години вартість послуги 5000 грн.; 9) забезпечення представництва інтересів Клієнта в судових засіданнях Полтавського окружного адміністративного суду - послуга - вартість послуги 40000 грн. Всього вартість послуг в сумі 180000 грн.

Обставини участі представників позивача - адвокатів Архіпенка Олексія Ігоровича, Сідліченка Владислава Валентиновича, Кисіля Артема Віталійовича у судових засіданнях в Полтавському окружному адміністративному суді у справі №440/12923/21 підтверджені наявними у матеріалах справи протоколами судових засідань. Підготовка та подання заяв по суті, інших заяв, клопотань та документів у цій справі підтверджується матеріалами справи, що нараховують 11 томів. Представники позивача надавали суду для огляду в судових засіданнях оригінали певних товарно-транспортних накладних.

Колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Надаючи оцінку доводам відповідача, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку розмір витрат на оплату послуг з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 180 000,00 грн є значно завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи (предметом та ціною позову) з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Отже, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів, ураховуючи п. 4 ч. 5 ст. 134 КАС України, дійшла висновку, що позивачем не обґрунтовано, з урахуванням складності справи, надання за договором про надання правничої (правової) допомоги послуг загальною вартістю 180 000,00 грн.

На думку суду апеляційної інстанції, співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, значенням справи для сторони є витрати на правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення заяви позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17057 грн., колегія суддів зазначає, що наявні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22 943 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сорок три) грн. 00 коп. (40 000 грн. - 17057 грн.).

На підставі викладеного, додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 по справі №440/12923/21 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22 943 грн. 00 коп., із прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 943 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сорок три) грн. 00 коп. В іншій частині додаткове рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" на рішення задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 по справі №440/12923/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" та прийняти в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "Р" від 19 липня 2021 року №1 в частині збільшення Приватному акціонерному товариству "Полтавський турбомеханічний завод" суми податкового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в сумі 2570451 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями - в сумі 2570451 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "В4" від 19 липня 2021 року №1 в частині зменшення Приватному акціонерному товариству "Полтавський турбомеханічний завод" розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 28601 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми "Р" №1, яким ПрАТ "Полтавський турбомеханічний завод" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" на загальну суму 119057,98 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 95246,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 23811,60 грн.

В частині задоволення позовних вимог рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року по справі № 440/12923/21 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" на додаткове рішення задовольнити частково.

Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 по справі №440/12923/21 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22 943 грн. 00 коп.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44057192, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000) на користь Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (ідентифікаційний код 00110792, вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 943 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сорок три) грн. 00 коп.

В іншій частині додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 року по справі № 440/12923/21 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44057192, вул. Європейська, 4, м.Полтава,36000) на користь Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (ідентифікаційний код 00110792, вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029) судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 16246 (шістнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 89 коп. та за подання апеляційних скарг у сумі 37215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 22.05.2023 року.