Справа № 520/1807/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 р. Справа № 520/1807/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/1807/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 4 прикордонний загін)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( 4 прикордонний загін), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Код ), оформлене протоколом № 7 від 10 грудня 2021 p., в частині відмови ОСОБА_1 та членам його сім`ї у зарахуванні на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання в загальному порядку у м. Харків;

- зобов`язати житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Код ) прийняти рішення про зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання в загальному порядку у м. Харків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 та прийняти рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 січня 2021 року № 26 та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі позивача, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, спірне рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 ( 4 прикордонний загін).

Позивачем у позовній заяві вказано, що він має вислугу років станом на 11 червня 2021 року 26 років 10 місяців 14 днів.

Також, позивачем зазначено, що під час проходження військової служби позивач, зі складом сім`ї 4 особи, перебував на квартирному обліку за попереднім місцем служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ).

Після переміщення для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 на посаду помічника начальника загону - начальника прес-служби ОСОБА_1 11 листопада 2021 року звернувся із рапортом про зарахування на квартирний облік.

У зазначеному рапорті позивачем вказано, що у він за попереднім місцем служби - ІНФОРМАЦІЯ_3 прикордонний загін утримує двокімнатну службову квартиру. Також, із посиланням на приписи п. 9 розділу ІІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.01.2021 року №26, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17.03.2021 року №344/35966, яким визначений вичерпний перелік документів, що подаються до рапорту військовослужбовцем для зарахування на квартирний облік. При цьому, вказано, що у разі якщо інформація, що міститься в доданих до рапорту документах, є недостатньою для визначення житловою комісією потреби військовослужбовця та членів його сім`ї у поліпшенні житлових умов, житлова комісія додатково запитує серед інших документів: довідку про забезпечення житлом за попередніми місцями служби (із зазначенням інформації про здавання жилої площі, у разі її отримання). (Довідка Подільського прикордонного загону від 30.04.2020 року №704/53). Водночас, зазначено, що оскільки для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, згідно Наказу №26, не є обов`язковою умовою здача житлової площі за попереднім місцем служби, то позивач просив повторно розглянути питання про постановку його на квартирний облік. Крім того, було зазначено, що позивач зобов`язується надати нотаріальне зобов`язання від нього та його сім`ї про звільнення вказаного житла у м. Подільськ, після забезпечення його житлом за місцем проходження служби.

Протоколом засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10 грудня 2021 року №7 ОСОБА_1 та членам його сім`ї, керуючись вимогами п.3 розділу І та п. 4 розділу V «Інструкції», затвердженої наказом МВС України №26 від 18.01.2021, відмовлено у зарахуванні на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилим приміщенням для постійного проживання в загальному порядку по м. Харків, в зв`язку з тим, що військовослужбовець не представив довідку про забезпечення житлом за попереднім місцем служби із зазначенням інформації про здавання жилої площі.

При цьому, зі змісту наявної в матеріалах справи копії витягу з протоколу засідання вбачається, що перед комісією виступив голова житлової комісії, який довів до членів житлової комісії суть рапорту ОСОБА_2 , яка полягає у повторному перегляді питання про зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщення для постійного проживання в загальному порядку по м. Харків складом сім`ї 2 особи. Водночас, вказано, що підполковник ОСОБА_3 утримує 2-х кімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 30.04.2020 року №704/53. Також, вказано, що відповідно до витягу з протоколу №4 засідання об`єднаної житлової комісії Східного регіонального управління від 27.07.2021 року, об`єднана житлова комісія керуючись пунктом 4 розділу V «Інструкції», затвердженої наказом МВС України №26 від 18.01.2021, прийняла рішення відмовити підполковнику ОСОБА_4 у зарахуванні в загальному порядку на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, у зв`язку з не представленням довідки про забезпеченість житлом за попереднім місцем служби із зазначенням інформації про здавання жилої площі. При цьому, у рапорті підполковник ОСОБА_3 зазначив, що зобов`язується разом із членами сім`ї надати нотаріальне зобов`язання про звільнення вище вказаного утримуваного службового житла у м. Подільськ, у разі забезпечення житлом за місцем проходження служби. Крім того, зазначено, що п. 3 розділу І «Інструкції» визначено, що службові жилі приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей за рішенням (клопотанням) керівника відповідного органу Держприкордонслужби, погодженим з Адміністрацією Держприкордонслужби, для тимчасового проживання на час проходження військової служби в цьому органу.

Позивачем вказано, що зазначена відмова є протиправною, оскільки п. 4 розділу V «Інструкції», затвердженої наказом МВС України №26 від 18.01.2021, посилання на яку в якості підстав для відмови вказано відповідачем, свідчить про застосування відповідачем під час розгляду рапорту позивача нормативно-правового акту Міністерства внутрішніх справ України, який суперечить правовим актам вищої юридичної сили, оскільки встановлює додаткову підставу відмови військовослужбовцю у зарахуванні на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, яка не передбачена законом, а допускає можливість відмови у зарахуванні на облік не на підставі закону. При цьому, позивачем наголошено на обставинах того, що він та члени його сім`ї за час проходження служби позивачем житловим приміщенням для постійного проживання не забезпечувались.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було подано до відповідача повного пакету документів для зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку по м. Харкову, вказані обставини свідчать на користь того, що рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлене протоколом № 7 від 10 грудня 2021 p., в частині відмови ОСОБА_1 та членам його сім`ї у зарахуванні на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання в загальному порядку у м. Харків є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному КМУ.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Згідно із пп. 6 п. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до видів військової служби відноситься - військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

У відповідності до пп. 4 п. 1 статті 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби: військовослужбовці, які закінчили вищі військові навчальні заклади або військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти та яким присвоєно військове звання офіцерського складу, - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Так, приписами ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, положеннями ст. 1-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

У відповідності з положеннями ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей;

4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Судова колегія зазначає, що положеннями ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081).

Відповідно до положень пункту 24 Порядку № 1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Положеннями п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Також, приписами п. 29 Порядку № 1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 23 Порядку № 1081 передбачено, що до рапорту додаються: довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) військовослужбовця та членів його сім`ї, які потребують поліпшення житлових умов; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги.

Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.

Крім того, пунктом 30 Порядку № 1081 передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла: засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналізуючи вищевикладені норми вбачається, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку №1081.

Положеннями п. 4 розділу V Інструкції № 26 визначено, що для зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання військовослужбовець подає керівнику органу Держприкордонслужби, в якому він проходить службу, рапорт (додаток 22), який реєструється в підрозділі документального забезпечення цього органу.

До рапорту додаються такі документи: довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) військовослужбовця та членів його сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги; заяви про згоду на обробку персональних даних щодо кожного члена сім`ї відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 11 Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація, що міститься в доданих до рапорту документах, є недостатньою для визначення житловою комісією потреби військовослужбовця та членів його сім`ї у поліпшенні житлових умов, житлова комісія додатково запитує через керівника органу Держприкордонслужби у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян такі документи (залежно від обставин, які підлягають з`ясуванню та мають значення для прийняття обґрунтованого рішення за рапортом):

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;

копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки (за наявності);

копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону) військовослужбовця та членів його сім`ї;

витяг з наказу про призначення на посаду;

витяг з послужного списку військовослужбовця та членів його сім`ї, які проходять/проходили військову службу (крім військовослужбовців строкової служби);

довідку про вислугу років;

заяви (додаток 23) повнолітніх членів сім`ї військовослужбовця про згоду перебувати на обліку;

довідки про перебування на обліку за попередніми місцями служби;

довідки про забезпечення житлом за попередніми місцями служби (із зазначенням інформації про здавання жилої площі, у разі її отримання);

витяг або інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї нерухоме майно, а також відомості про виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав та про внесені зміни до відповідного запису Державного реєстру прав на нерухоме майно;

довідки про забезпечення житлом членів сім`ї військовослужбовця за місцем роботи (служби);

копію технічного паспорта на житло (житловий будинок, квартиру, кімнату, жилий блок, секцію у житловому будинку (гуртожитку) ), в якому проживає (зареєстрований) військовослужбовець та/або члени його сім`ї (за наявності).

У відповідності до пункту 7 розділу V Інструкції № 26 визначено, що на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які:

- забезпечувалися під час проходження військової служби жилою площею для постійного проживання згідно з встановленими законодавством нормами;

- мають у власності жилу площу, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом у населеному пункті за місцем проходження військової служби та/або безпосередньо поблизу місця проходження військової служби (у прилеглому населеному пункті), що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби.

Отже, з аналізу наведених вище норм, судова колегія приходить до висновку про те, що останніми врегульовано питання взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, що закріплено на законодавчому рівні.

Водночас, порядок розгляду даного питання та порядок дій, які має вчинити особа задля постановлення її на такий облік визначений нормами Порядку № 1081 та Інструкції № 26.

Зі змісту копії рапорту позивача від 11.11.2021 року вбачається, що позивачем у попередньо поданому до відповідача рапорті самостійно було зазначено про те, що він за попереднім місцем служби - ІНФОРМАЦІЯ_3 , утримує двокімнатну службову квартиру, а також вказано, що оскільки для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, згідно Наказу №26, не є обов`язковою умовою здача житлової площі за попереднім місцем служби, то позивач просив повторно розглянути питання про постановку його на квартирний облік. Крім того, було зазначено, що позивач зобов`язується надати нотаріальне зобов`язання від нього та його сім`ї про звільнення вказаного житла у м. Подільськ, після забезпечення його житлом за місцем проходження служби.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що положення п. 4 розділу V Інструкції № 26 передбачають, що у разі якщо інформація, що міститься в доданих до рапорту документах, є недостатньою для визначення житловою комісією потреби військовослужбовця та членів його сім`ї у поліпшенні житлових умов, житлова комісія додатково запитує через керівника органу Держприкордонслужби у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян такі документи (залежно від обставин, які підлягають з`ясуванню та мають значення для прийняття обґрунтованого рішення за рапортом), зокрема, довідки про забезпечення житлом за попередніми місцями служби (із зазначенням інформації про здавання жилої площі, у разі її отримання).

Таким чином, наявність у відповідача можливості додаткового запиту документів передбачено вказаною нормою.

Судовим розглядом встановлено, що подання позивачем до відповідача рапорту від 11.11.2021 року було здійснено повторно.

В той же час, зі змісту спірного у даній справі протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.12.2021 року №7 вбачається, що відповідно до витягу з протоколу №4 засідання об`єднаної житлової комісії Східного регіонального управління вiд 27.07.2021 року, об`єднана житлова комісія керуючись п. 4 розділу V «Інструкції», затвердженої наказом МВС України №26 від 18.01.2021, прийняла рішення відмовити підполковнику ОСОБА_4 у зарахуванні в загальному порядку на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, у зв`язку з не представленням довідки про забезпеченість житлом за попереднім місцем служби із зазначенням інформації про здавання жилої площі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване позивачем у даній справі рішення відповідача є фактично результатом повторного розгляду рапорту позивача. При цьому, матеріали справи свідчать, що задля проведення повторного розгляду рапорту позивачем не було подано до відповідача жодних додаткових доказів.

Колегія суддів зазначає, що доказів, у розумінні ст.ст. 73-76 КАС України стосовно оскарження протоколу №4 засідання об`єднаної житлової комісії Східного регіонального управління вiд 27.07.2021 року, в частині, що його стосується, позивачем до суду не надано.

Отже, вказане, свідчить на користь того, що у першому випадку позивач погодився із таким рішенням.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивачем не було подано до відповідача повного пакету документів для зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку по м. Харкову.

Враховуючи зазначені обставини та правові норми, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були наявні усі передбачені чинним законодавством підстави дійти висновку, що рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, оформлене протоколом № 7 від 10 грудня 2021 p., в частині відмови ОСОБА_1 та членам його сім`ї у зарахуванні на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання в загальному порядку у м. Харків є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення балансу інтересів і порушення статті 8 Конвенції та покладення на позивача надмірного тягару, у вигляді позбавлення його передбаченого Законом права на отримання житла для постійного проживання, після завершення служби, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом не встановлено наявності підстав для визнання протиправним рішення рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Код ), оформлене протоколом № 7 від 10 грудня 2021 p., в частині відмови ОСОБА_1 та членам його сім`ї у зарахуванні на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання в загальному порядку у м. Харків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 по справі №520/1807/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова