Справа № 500/4017/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/4017/22 пров. № А/857/1770/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Баб`юк П.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 28 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 30 вересня 2022 року № 67 про відмову йому в призначенні пенсії відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити йому пенсію відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23 вересня 2022 року з врахуванням виплачених сум.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що працює на посаді директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Бережанської міської ради. 23 вересня 2022 року звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки він працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років (його посада відноситься до Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2002 № 385). Звертає увагу на те, що він на вказаній посаді не зайнятий на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком та вказана посада не включена у Перелік № 909. Вважає, що у нього наявні підстави для призначення пенсії за вислугу років, оскільки на момент звернення до із заявою про призначення пенсії за вислугу років його стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 10 жовтня 2017 року становив 34 роки 10 місяців 21 день і він не працював на роботі, яка дає право на таку пенсію.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 30 вересня 2022 року № 67 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.09.2022.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення ГУ ПФУ в місті Києві від 30 вересня 2022 року № 67 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з підстав того, що він працює на посаді директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Бережанської міської ради, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, є протиправним. ОСОБА_1 на вказаній посаді не зайнятий на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком та вказана посада не включена у Перелік № 909. Відтак, на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років стаж ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 10 жовтня 2017 року, становив 34 роки 10 місяців 21 день і одночасно, позивач не працював на роботі, яка дає право на таку пенсію.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 28 жовтня 2002 року № 385 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06 травня 2021 року № 884) посада директора Районного комунального некомерційного підприємства «Бережанський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» відноситься до посад які мають право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що право на призначення пенсії за вислугу років відсутнє, оскільки позивач продовжує працювати на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 вересня 2022 року звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 30 вересня 2022 року № 1900-0204-8/28483 повідомлено позивача про те, що згідно поданої ним заяви від 23 вересня 2023 року йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.36).

До вказаного листа приєднано рішення ГУ ПФУ в місті Києві від 30 вересня 2022 року № 67 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідно до вказаного рішення ГУ ПФУ в місті Києві загальний страховий стаж позивача становить 32 роки 1 місяць 3 дні; стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 10.10.2017 - 34 роки 10 місяців 21 день, проте Позивач працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років (посада Позивача відноситься до Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.02.2002 № 385). У зв`язку із цим, вирішено відмовити Позивачу у призначенні пенсії за вислугу років (а.с.37).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 05 листопада 1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) одним із видів державних пенсій, є пенсія за вислугу років.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ, пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не 25 менше років; станом на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців; станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.

Згідно із статтею 7 Закону № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік № 909).

Відповідно до розділу II «Охорона здоров`я» Переліку № 909 в таких закладах як: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, право на призначення пенсії мають особи, які працюють на посадах із найменуванням: «лікарі і середній медичний персонал (незалежно від найменування посад».

Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що при вирішенні того, чи працював позивач на роботі, яка дає право на призначення пенсії на вислугу років, слід керуватись Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, а також враховувати характер та суть виконуваної позивачем роботи.

Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 30 грудня 1991 року, 31 липня 2018 року позивач призначений на посаду директора Районного комунального некомерційного підприємства «Бережанський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Бережанської районної ради (підстава - рішення сесії Бережанської районної ради від 24 липня 2018 року № 373), яке перейменоване в Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Бережанської міської ради (підстава наказ від 31 грудня 2020 року № 161) (записи № 23-24 трудової книжки) (а.с.7-9).

31 липня 2018 року між Бережанською міською районною радою в особі Білика Василя Федоровича, який діє відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно із рішенням 34 сесії Бережанської районної ради 7 скликання від 24 липня 2018 року № 373 та ОСОБА_1 , іменований далі - Директор, укладено контракт (далі - Контракт) про те, що Позивач призначається на посаду директора Районного комунального некомерційного підприємства «Бережанський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» (далі - Директор) Бережанської районної ради строком з 31 липня 2018 року по 31 липня 2023 року (а.с.10-12).

У розділі 2 «Права та обов`язки сторін» визначено, права та обов`язки Директора та його функціональні повноваження.

Проаналізувавши вищевказаний розділ, колегія суддів зазначає, що до функціональних повноважень Директора не належить надання хворим швидкої та невідкладної медичної допомоги; здійснення нагляду за побічними реакціями/діями лікарських засобів та здійснення інших видів завдань, які виконує «лікар».

Аналогічний висновок можна зробити також із аналізу статуту комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» Бережанської міської ради (нова редакція), затвердженим рішенням сесії Бережанської міської ради від 20 жовтня 2020 року № 871 (пункт 7.5. розділу 7 «Управління підприємством та громадський контроль за його діяльністю») (а.с.13-17).

Відповідно до частин першої - третьої статті 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості як ознака особливих умов праці, що дають право на пільги в системі пенсійного забезпечення.

Так, в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування» (форма ОК-5) зазначено інформацію про спеціальний стаж позивача. Зокрема, спеціальний стаж позивача, який дає йому право на пенсію за вислугу років обліковується лише по липень 2018 року (27 днів), коли позивач працював на посаді завідувача «Лікаря-фтизіатра вищої категорії» Бережанського диспансерно-поліклінічного відділення Тернопільського обласного, протитуберкульозного диспансеру, перетвореного в Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради (рішення Тернопільської обласної ради від 25 червня 2019 року № 1409).

Проте, необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є наявність спеціального стажу роботи та посади, що дає право на призначення пенсії згідно з переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема - лікарі та середній медичний персонал.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 лютого 2021 року у справі № 120/4377/18-а та від 06 квітня 2022 року у справі № 365/136/17.

Поряд з цим, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в місті Києві від 30 вересня 2022 року № 67 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , з підстав того, що він працює на посаді директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної (медико- санітарної) допомоги» Бережанської міської ради, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Безспірним є той факт, що позивач на вказаній посаді працює. Проте, ОСОБА_1 на вказаній посаді не зайнятий на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком та вказана посада не включена у Перелік № 909.

Суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими посилання скаржника на те, що відповідно до переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 28 жовтня 2002 року № 385 посада директора Районного комунального некомерційного підприємства «Бережанський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» відноситься до посад які мають право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів вказує, що згідно з пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перелік посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, і таким переліком є саме Перелік № 909, а не наказ Міністерства охорони здоров`я України 28 жовтня 2002 року № 385.

Відтак, на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (23 вересня 2022 року) із заявою про призначення пенсії за вислугу років стаж ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 10 жовтня 2017 року становив 34 роки 10 місяців 21 день і одночасно, позивач не працював на роботі, яка дає право на таку пенсію.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23 вересня 2022 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі № 500/4017/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 23 травня 2023 року.