Справа № 520/26664/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 травня 2023 року

м. Київ

справа №520/26664/21

адміністративне провадження № К/990/8308/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №520/26664/21

за позовом ОСОБА_1

до Національної академії аграрних наук України, Конкурсної комісії на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Інститут сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України, Державне підприємство «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України», ОСОБА_2 ,

про визнання протиправними та скасування рішення і наказів та поновлення на посаді,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка Сергія Олексійовича

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року (головуючий суддя: Мар`єнко Л.М.)

і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року (головуюча суддя: Русанова В.Б., судді: Жигилій С.П., Перцова Т.С.).

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Національної академії аграрних наук України, Конкурсної комісії на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України», у якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Конкурсної комісії, на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України», оформлене протоколом від 1 грудня 2021 року, яким затверджені результати конкурсу та 2 грудня 2021 року опубліковане оголошення «Про результати конкурсу на посаду директора Державного підприємства «Дослідно господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України»;

- визнати протиправним і скасувати наказ Національної академії аграрних наук України від 2 грудня 2021 року №501-к «Про призначення ОСОБА_2 »;

- визнати протиправним і скасувати наказ Національної академії аграрних наук України від 2 грудня №500-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що конкурс на посаду директора ДП «Дослідне господарство «Кутузівка» був проведений з порушенням процедури. Указував, що рішення Конкурсної комісії щодо визначення переможцем конкурсу ОСОБА_2 , а також накази НААН України про призначення ОСОБА_2 на посаду директора і звільнення з неї ОСОБА_1 є протиправними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року позов задоволено:

- визнано протиправним і скасовано рішення Конкурсної комісії, на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України», оформлене протоколом від 1 грудня 2021 року, яким затверджені результати конкурсу та 2 грудня 2021 опубліковане оголошення Про результати конкурсу на посаду директора Державного підприємства «Дослідно господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України»;

- визнано протиправним і скасовано наказ Національної академії аграрних наук України від 2 грудня 2021 року №501-к «Про призначення ОСОБА_2 »;

- визнано протиправним і скасовано наказ Національної академії аграрних наук України від 2 грудня №500-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України»;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі: 1816,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії аграрних наук України.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 :

- скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування наказу Національної академії аграрних наук України від 2 грудня 2021 року №501-к «Про призначення ОСОБА_2 »;

- прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 ;

- у іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року залишено без змін.

У цій справі суди встановили, що з 2017 року ОСОБА_1 займав посаду директора, а з 2018 року виконуючого обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Кутузівка».

6 січня 2021 року НААН України оголосила конкурс на заміщення вакантної посади директора цього підприємства і ОСОБА_1 подав документи для участі в цьому конкурсі. Надалі НААН України перенесла конкурсний відбір з підстав захворювання членів комісії, а згодом зупинила його до закінчення заборони проведення масових заходів. Жодних рішень за наслідками конкурсу ОСОБА_1 не отримував. Цей конкурс не був скасований.

27 жовтня 2021 року НААН України призначила ще один конкурс на заміщення згаданої посади, призначивши його на 23 листопада 2021 року. ОСОБА_1 подав документи для участі і в цьому конкурсі. 19 листопада 2021 року НААН України перенесла проведення конкурсу на невизначену дату з посиланням на хворобу голови та членів комісії. 30 листопада 2021 року НААН України призначила конкурс на 1 грудня 2021 року, де на засіданні конкурсної комісії переможцем був визнаний ОСОБА_2

2 грудня 2021 року НААН України видала два окремі накази про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Дослідне господарство «Кутузівка» та про призначення на неї ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що конкурсний відбір на заміщення вакантної посади директора ДП «Дослідне господарство «Кутузівка» був проведений з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки», постанови Президії НААН України №06/04 від 23 квітня 2019 року «Про затвердження Порядку проведення конкурсного відбору керівників державних підприємств, установ та організацій мережі НААН України», а оскаржувані рішення й накази є необґрунтованими й протиправними.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що відповідачі допустили суттєві процедурні порушення при призначенні й оголошенні конкурсу на вакантну посаду директора ДП «Дослідне господарство «Кутузівка», які свідчать про надання переваг одним кандидатам над іншими, ставлять під сумнів результати проведеного конкурсу, вказують на його непрозорість, а відтак результати такого відбору є недійсними і не можуть породжувати будь-яких юридичних наслідків.

Одночасно з цим, суд апеляційної інстанції зауважив, що місцевий суд, зробивши висновок про скасування наказу НААН України від 2 грудня 2021 року №501-к «Про призначення ОСОБА_2 », неправильно застосував норми матеріального права, оскільки цей наказ є актом ненормативного характеру, який вичерпує свою дію фактом його виконання. Тож рішення місцевого суду в цій частині було скасоване з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Кравченко С.О. просить Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

Скаржник стверджує, що суди першої й апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права, не врахували висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі №635/551/17 і постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №645/3006/17, та помилково розглянули цю справу в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою від 28 березня 2023 року Суд відкрив касаційне провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Танхельсон С.Л. у відзиві на касаційну скаргу просить цю скаргу лишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує неподібністю спірних правовідносин у цій справі зі справами, на які послався касатор.

Відповідач - Національна академія аграрних наук України - не подав відзиву на касаційну скаргу. Копія ухвали про відкриття касаційного провадження доставлена йому до Електронного кабінету 28 березня 2023 року, а також вручена 31 березня 2023 року згідно з поштовим відправленням 865.

Відповідач - Конкурсна комісія на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» - не подав відзиву на касаційну скаргу. Копія ухвали про відкриття касаційного провадження вручена йому 31 березня 2023 року згідно з поштовим відправленням 911.

Третя особа - Інститут сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України - не подала відзиву на касаційну скаргу, копію ухвали про відкриття касаційного провадження отримала 11 квітня 2023 року згідно з поштовим відправленням 903.

Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Третя особа - Державне підприємство «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» - подала клопотання про закриття касаційного провадження у справі. Клопотання обґрунтовує тим, що скаржник послався на справи, висновки з яких є неактуальними і нерелевантними до цієї справи через зміну законодавства й відмінність їхніх фактичних обставин.

У аспекті надання оцінки доводам касаційної скарги щодо неоднакового правозастосування, Суд дійшов такого висновку.

Касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Умовою для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (у іншій подібній справі).

Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32), від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38), від 11 квітня 2018 року у справі №910/12294/16 (пункт 16), від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15, від 6 вересня 2017 року у справі №910/3040/16, від 13 вересня 2017 року у справі №923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №373/1281/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі №760/21151/15-ц, від 29 травня 2018 року у справах №305/1180/15-ц і №369/238/15-ц, від 6 червня 2018 року у справах №308/6914/16-ц, №569/1651/16-ц, №372/1387/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі №697/2751/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №648/2419/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц тощо).

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункти 38-39 постанови від 12 жовтня 2021 року).

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Самі по собі предмет позову і сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (пункти 96-98 постанови від 12 жовтня 2021 року).

Разом з цим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їхньої сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Проаналізувавши висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру та юридичної природи правовідносин, з яких виникли спори у наведених скаржником справах, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій по суті, колегія суддів зазначає таке.

Стосовно справи №635/551/17, то у ній позивачка ОСОБА_3 подала позов у січні 2017 року до суду в порядку цивільного судочинства та просила визнати протиправною бездіяльність Мінагрополітики щодо погодження її кандидатури на посаду директора ДП «НДП «Докучаєвське»; визнати погодженою її кандидатуру на посаду директора ДП «НДП «Докучаєвське»; зобов`язати Мінагрополітики вчинити дії щодо призначення її на посаду директора ДП «НДП «Докучаєвське» як переможця конкурсу, проведеного згідно з Порядком №777.

Справу №635/551/17 суди першої й апеляційної інстанції розглянули за правилами цивільного судочинства.

Погоджуючись із цим і вважаючи спір у справі №635/551/17 трудовим, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передала вказану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від правової позиції, викладеної в її постановах від 15 травня 2019 року у справі №808/4168/17, від 5 червня 2019 року у справі №817/1678/18, від 15 квітня 2020 року у справі №456/1165/18, суть якої полягає в тому, що питання призначення на посаду керівника державного навчального закладу є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування, а відповідне рішення конкурсної комісії про таке призначення є рішенням конкурсної комісії в розумінні пункту 9 частини першої статті 19 КАС України і така справа підлягає розгляду судами адміністративної юрисдикції.

У постанові від 27 жовтня 2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновків, викладених у відповідних постановах, з огляду на таке.

У справі №635/551/17 позов подано до суду у січні 2017 року, тобто до внесення змін до процесуальних кодексів, зокрема до ЦПК України та КАС України на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі також - «Закон №2147-VIII»).

Тобто станом на час звернення ОСОБА_3 до суду з позовом (на час вчинення відповідної процесуальної дії) КАС України не містив положень щодо оскарження в адміністративних судах рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (пункт 9 частини першої статті 19 цього Кодексу). Таким чином, положення пункту 9 частини першої статті 19 КАС України у справі №635/551/17 за позовом ОСОБА_3 не можуть застосовуватися, оскільки предметна юрисдикція спору визначається при вирішенні питання про відкриття провадження у суді першої інстанції.

Водночас Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у справах №808/4168/17, №817/1678/18, №456/1165/18, у яких нею зроблені відповідні висновки щодо юрисдикційності спору з оскарження рішень конкурсної комісії, позови подано до адміністративних судів на час дії КАС України у редакції Закону №2147-VIII, тобто за дії пункту 9 частини першої статті 19 КАС України, який, як вже зазначалося, передбачав оскарження в адміністративних судах рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Тож Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у справі №635/551/17 за позовом ОСОБА_3 та в справах №808/4168/17, №817/1678/18, №456/1165/18 має місце різне нормативно-правове регулювання питання юрисдикційності спору з оскарження рішень конкурсної комісії, а відтак пункт 9 частини першої статті 19 КАС України у справі №635/551/17 за позовом ОСОБА_3 не може застосовуватися.

Разом з цим, розглянувши по суті справу №635/551/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що її належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки існує спір між фізичною особою, яка претендує на зайняття посади керівника суб`єкта господарювання державного сектору економіки, та органом державної влади - Мінагрополітики, до компетенції якого належить прийняття рішення про таке призначення.

Одночасно з цим, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що процедура зайняття посади керівника державного підприємства не відбувається у порядку звичайних трудових (контрактних) правовідносин, а у рамках реалізації міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, який здійснює управління об`єктами державної власності, на основі спеціального законодавства, у даному випадку відповідно до Порядку №777, владних функцій щодо організаційно-кадрового забезпечення ефективного функціювання державного сектору економіки. Тобто спори з приводу зайняття посади керівника державного підприємства, до видання адміністративно-правового акту щодо призначення на посаду, у разі, якщо призначення на таку посаду за законодавством здійснюється міністерством, іншим органом виконавчої влади, не є такими, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням такого висновку, у справі №635/551/17 Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення судів попередніх інстанцій та закрила провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 225, частини першої статті 414 ЦПК України.

На тлі викладеного колегія суддів зауважує, що у справі №635/551/17 позов поданий у січні 2017 року, а у справі ОСОБА_1 позов пред`явлений у грудні 2021 року, тобто за різного нормативно-правового регулювання питання юрисдикційності спору з оскарження рішень конкурсної комісії.

Крім цього, справа №635/551/17 була розглянута за правилами цивільного судочинства і Велика Палата Верховного Суду визнала це помилкою, указавши на необхідність розгляду спору за правилами адміністративного судочинства.

Зрештою справа №635/551/17 і справа ОСОБА_1 мають відмінні обставини, підстави і предмет спору.

Тож аналіз постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах з подібними правовідносинами. Це, у свою чергу, виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Стосовно іншої справи, на висновки з якої покликається скаржник (№645/3006/17), то вона стосувалася позову ОСОБА_4 до Інституту рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України, Національної академії аграрних наук України, державного підприємства «Дослідне господарство «Пантелеймонівське» Інституту рослинництва імені В. Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України, третя особа: ОСОБА_5 , про скасування наказу, поновлення на роботі.

У справі №645/3006/17 ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним і скасувати наказ про його звільнення та поновити його на посаді директора ДП «ДГ «Пантелеймонівське» ІР НААН».

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 14 листопада 2018 року скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалив нове про відмову у задоволенні позову.

У справі №645/3006/17 позивач не оскаржував ні порядок проведення конкурсу на посаду директора ДП «ДГ «Пантелеймонівське», ні його наслідки, про що прямо зазначено в указаній постанові.

Колегія суддів констатує, що у справі, яка переглядається, та у наведеній скаржником справі загалом схожими є суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт і предмет правового регулювання. Однак відмінними є фактичні обставини, підстави і предмет позову, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Тож аналіз постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах з подібними правовідносинами

Зрештою колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи в судах попередніх інстанцій, не ставив під сумнів дотримання ними правил юрисдикції, у письмових поясненнях та апеляційній скарзі наполягав на відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, досліджених судами попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень касаційного суду. Водночас у касаційній скарзі не обґрунтовано підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Також відсутні інші правові позиції Верховного Суду, релевантні до обставин цієї справи.

На цій основі Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження на основі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Клопотання третьої особи про закриття касаційного провадження є умотивованим і колегія суддів погоджується з його доводами.

За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на викладене та з огляду на приписи пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, касаційне провадження у цій справі належить закрити.

Керуючись статтями 339, 345, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження №К/990/8308/23 у справі №520/26664/21 за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка Сергія Олексійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду