Справа № 140/170/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/170/23 пров. № А/857/2229/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу директора Музею історії сільського господарства Волині - Скансен Середюка Олександра Миколайовича на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/170/23 за адміністративним позовом директора Музею історії сільського господарства Волині - Скансен Середюка Олександра Миколайовича до голови Волинської обласної ради Недопада Григорія Вікторовича про визнання публічного звинувачення протиправним та зобов`язання спростувати інформацію,-

суддя в 1-й інстанції Смокович В. І.,

час ухвалення рішення 06 січня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено.

в с т а н о в и в:

Позивач - Директор Музею історії сільського господарства Волині Скансен Середюк Олександр Миколайович звернувся в суд з позовом до відповідача - голови Волинської обласної ради Недопада Григорія Вікторовича, в якому просив визнати протиправними дії-бездіяльність відповідача щодо публічного звинувачення його у присвоєнні (заволодінні шляхом зловживання службовим становищем) чужим майном на суму 450000,00 гривень, вчинене шляхом повідомлення через офіційне інтернет-видання «Перший» 05 березня 2021 року та зобов`язати відповідача публічно спростувати дане звинувачення щодо нього у той самий публічний спосіб.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в цій справі на підставі ч.1 ст.170 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Зазначає, що вказаний спір має публічно-правовий характер, позов не спрямований на захист особистої честі та гідності чи ділової репутації, а є оскарженням недобросовісних, недоброчесних дій- бездіяльності посадової особи щодо нього, з вимогою припинення зазначених дій (бездіяльності). Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження та просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що обрані позивачем способи захисту відповідають способам визначеним Цивільним Кодексом України. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, який має особливий суб`єктний склад, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, якщо предмет спору до такої не належить. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду апеляційної інстанції подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги у цьому позові, не є публічно-правовими, оскільки в них порушено саме питання приватно-правових відносин щодо поширення недостовірної інформації, судом встановлено, що позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо публічного звинувачення позивача у привласненні останнім коштів та зобов`язати відповідача спростувати таке звинувачення, а тому цю справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом п.2, 7 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо публічного звинувачення позивача у привласненні останнім коштів та зобов`язати відповідача спростувати таке звинувачення.

Предметом позову у даному випадку є не оскарження недобросовісних, недоброчесних дій- бездіяльності посадової особи щодо позивача, а відносини щодо поширення недостовірної інформації, спростування такої, тобто фактично спір виник щодо захисту честі і гідності, ділової репутації.

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст.201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Ст.297 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі, та право на недоторканність ділової репутації, передбачено ст. 299 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що характер спірних правовідносин є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Пункт 1 ч.1 ст.170 КАС України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між директором Музею історії сільського господарства Волині - Скансен Середюком Олександром Миколайовичем та головою Волинської обласної ради Недопада Григорія Вікторовича існують відносини щодо поширення та спростування недостовірної інформації, тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 статті 170 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в відкритті провадження у справі, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу директора Музею історії сільського господарства Волині - Скансен Середюка Олександра Миколайовича залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/170/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 19 травня 2023 року.