Справа № 296/3753/21
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/3753/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сингаївський О.П.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

23 травня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського Шадури Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4042234 від 09 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕАН №4042234 від 09 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та застосування до нього адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що матеріали відеозапису з нагрудних відеокамер, відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах відповідно до ст. 251 КАС України можуть бути доказами у справах про адміністративні правопорушення, оскільки право поліцейських використовувати автоматичну фото та відеотехніку передбачене Законом України «Про Національну поліцію». При цьому факт вчиненого позивачем правопорушення підтверджується відеофіксацією події, яка здійснена на нагрудний відеореєстратор працівника поліції.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 квітня 2021 року інспектором роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Шадура Д.М. винесено постанову серії ЕАН №4042234 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.12 КУпАП (а.с.8).

Згідно з постановою 09 квітня 2021 року о 12 год 56 хв на перехресті вулиць Велика Бердичівська Мала Бердичівська в м. Житомирі ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки BMW, моделі 740І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед нерегульованим пішохідним переходом не зменшив швидкість та не зупинився для надання переваги в русі пішоходам, які переходити проїзду частину на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив п.18.4 Правил дорожнього руху (ПДР).

Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки відповідачем не надано доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий заходам адміністративного примусу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч.2 ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч.1 ст.122 КУпАП.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з положеннями п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями пункту 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Правилами дорожнього руху України (далі - ПДР України) визначається порядок дорожнього руху на всій території України, за порушення якого особи несуть відповідальність передбачену законодавством.

Відповідно до п.18.4 ПДР України якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що позивача притягнуто до відповідальності за те, що він 09.04.2021 о 12:56 год., керуючи транспортним засобом, перед нерегульованим пішоходним переходом не зменшив швидкість та не зупинився перед для надання переваги в русі пішоходам, які переходили проїжджу частину по неругльованому пішохідному переходу, чи допустив порушення п.18.4 ПДР України.

Відповідачем надано до суду першої інстанції відеозаписи з нагрудної відеокамери працівника поліції та відеореєстратору, встановленого на службовому транспортному засобі, якими, на думку відповідача, підтверджуються обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, викладені в постанові.

Дослідивши надані відповідачем відозаписи, колегія суддів встановила, що на них відображено рух транспортного засобу марки BMW, моделі 740І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 09.04.2021 в часовий проміжок 12:44 год. - 12:46 год.

Враховуючи, що в постанові серії ЕАН №4042234 від 09 квітня 2021 року зазначено час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення - 12:56 год. 09.04.2021, колегія суддів вважає, що даний відеозапис не є належним доказом вчинення позивачем правопорушення, зазначеного у спірній постанові.

Колегія суддів також враховує, що згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.3 ст.283КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Отже, приписами частини 3 статті 283 КУпАП встановлено обов`язкові вимоги до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що оскаржувана постанова серії серії ЕАН №4042234 від 09 квітня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам частини 3 статті 283 КУпАП, адже не містить інформації про фіксацію правопорушення технічними засобами.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до п.18.4 ПДР України водій транспортного засобу повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився інший транспортний засіб.

Отже, п.18.4 ПДР передбачає обов`язок водія транспортного засобу зменшити швидкість або зупинитись у випадку, якщо це попередньо зробили інші транспортні засоби.

Однак, вказавши у постанові серії ЕАН №4042234 від 09 квітня 2021 року про порушення ОСОБА_1 п.18.4 ПДР, відповідачем зазначено, що водій перед нерегульованим пішохідним переходом не зменшив швидкість та не зупинився для надання переваги в русі пішоходам, які переходили проїзну частину на нерегульованому пішохідному переході, що не відповідає змісту п.18.4. ПДР.

Доказів, які б підтверджували існування обов`язкових обставин для зменшення швидкості або зупинки перед нерегульованим пішоходним переходом, передбачених у п.18.4 ПДР, відповідачем не надано.

З урахуванням зазначеного, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій та рішень, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наданий відповідачем відеозапис неможливо визнати належним та допустимим доказом, який підтверджує обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, враховуючи також те, що його не зазначено у постанові, а тому оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до чч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження судових витрат позивача на послуги адвоката, пов`язаних із розглядом даної справи, до справи додано: договір про надання правової допомоги №09/4/21/1 від 09 квітня 2021 року, укладений між адвокатом Власюк О.І. та Вишневським В.С. (а.с.16-17); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001025 від 20.02.2019 (а.с.18); копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України від 15.04.2021 (а.с.19); копію посвідчення адвоката виданого 20.02.2019 (а.с.20); копії квитанцій №013152 від 09.04.2021 та №013153 від 15.04.2021 (а.с.22), акт виконаних робіт від 09.04.2021 (а.с.23); акт виконаних робіт від 15.04.2021 (а.с.44).

Вказаними документами підтверджується сплата позивачем адвокату за надання правничої допомоги, пов`язаної із розглядом цієї справи, в сумі 1100,00 грн.

Колегія суддів вважає, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1100 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також предметом спірних правовідносин.

За вказаних обставин, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення заяви представника позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1100грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і не підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

В судовому засіданні позивач надав докази, які підтверджують понесення ним витрат, що пов`язані з прибуттям до суду, в сумі 424,50 грн.

Враховуючи положення ст.139 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стагненя з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із прибуттям до суду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 лютого 2022 року - без змін.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення відповідно до ч.1 ст.272 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.