Справа № 520/8633/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 р.Справа № 520/8633/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 19.01.23 по справі № 520/8633/22

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил , Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі перший відповідач), Офісу Генерального прокурора (далі другий відповідач, Офіс ГП), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбаченої Порядком виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України № 152 від 26.07.2018 (далі Порядок № 152), без врахування премій, виплачених у листопаді 2018 року, серпні 2019 року та листопаді 2019 року;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за листопад 2018 року, серпень 2019 року, листопад 2019 року з врахуванням при визначенні її розміру премій, виплачених у листопаді 2018 року у розмірі 8626,20 грн, у серпні 2019 року у розмірі 3191,85 грн, у листопаді 2019 року у розмірі 13195,80 грн та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням у розмірі 6973,98 грн;

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбаченої наказом Генерального прокурора України від 26.07.2018 року №152, за грудень 2019 року у зменшеному розмірі - 10 відсотків місячного грошового забезпечення.

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за грудень 2019 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням у розмірі 3504,69 грн.

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора (), щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену Порядком виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженим наказом Генерального прокурора №198 від 06.06.2016 (далі Порядок №198), без врахування разових премій, виплачених у листопаді 2015 року, листопаді 2016 року та листопаді 2017 року.

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора () здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за листопад 2015 року, листопад 2016 року, листопад 2017 року з врахуванням при визначенні її розміру премій, виплачених у листопаді 2015 року у розмірі 8960 грн, у листопаді 2016 року у розмірі 6527,17 грн, у листопаді 2017 року у розмірі 6177,80 грн та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням у розмірі 17989,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про не включення відповідачем, всупереч вимог Порядку № 152, а також Порядку №198, до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обраховується розмір спірної винагороди, додаткових разових премій, які були виплачені йому у листопаді 2015-2019 років та серпні 2019 року, що призвело до протиправного зменшення розміру виплати винагороди за участь в АТО/ООС та не здійснення повного розрахунку при звільненні.

Також зауважив, що внаслідок не врахування першим відповідачем положень абзацу 2 пункту 1 розділу ІІІ Порядку №152 та наказу Генерального прокурора, розмір спірної винагороди у листопаді 2019 року при звільненні ОСОБА_1 з органів військової прокуратури у грудні 2019 року протиправно розраховано виходячи з 10% грошового забезпечення, а не на рівні 20%, як це передбачено вказаними нормативно-правовими актами, що призвело до недоотримання позивачем 3504,69 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі № 520/8633/22 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333), Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбаченої наказом Генерального прокурора України від 26.07.2018 року № 152, без врахування премій, виплачених у листопаді 2018 року, серпні 2019 року та листопаді 2019 року.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за листопад 2018 року, серпень 2019 року, листопад 2019 року з врахуванням при визначенні її розміру премій, виплачених за листопад 2018 року у розмірі 8626,20 грн., у серпні 2019 року у розмірі 3191,85 грн., у листопаді 2019 року у розмірі 13195,80 грн., з урахуванням виплачених коштів.

Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбаченої наказом Генерального прокурора України від 26.07.2018 року № 152, за грудень 2019 року у зменшеному розмірі - 10 відсотків місячного грошового забезпечення.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил () здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за грудень 2019 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення, з урахуванням виплачених коштів.

Визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену наказом Генерального прокурора України від 06.06.2016 року №198, без врахування разових премій, виплачених у листопаді 2015 року, листопаді 2016 року та листопаді 2017 року.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора () здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за листопад 2015 року, листопад 2016 року, листопад 2017 року з врахуванням при визначенні її розміру премій, виплачених у листопаді 2015 року у розмірі 8960,00 грн, у листопаді 2016 року у розмірі 6527,18 грн, у листопаді 2017 року у розмірі 6177,80 грн., з урахуванням виплачених коштів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Перший відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, незаконність, а також неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду в частині застосування норм права у подібних правовідносинах, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі № 520/8633/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на відсутності підстав для здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО/ООС з урахуванням додаткових разових премій, що не є постійними та не мають систематичного характеру. Пославшись на приписи Порядку № 152 та Порядку № 198 вказав, що спірна винагорода, розмір якої не є фіксованим, виплачується військовослужбовцям лише за умови одночасного його залучення до проведення антитерористичної операції в порядку, встановленому законодавством, перебування у районі проведення антитерористичної операції (пункт 2 розділу І Порядку № 198), а також за наявності коштів для її виплати.

Пояснив, що у даній справі позивачу відповідно до наказів Генеральної прокуратури України виплачувалась, як додаткова разова премія (листопад 2015-2019 років та серпень 2019 року), так і щомісячна премія. Однак, враховуючи, що разова премія у розумінні пункту 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, її розмір не включався до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого розраховано спірну винагороду. На підтвердження такої правової позиції наводить висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 25.11.2022 у справі № 240/5230/18, від 24.04.2019 у справі № 266/2322/16-а, відповідно до яких спірна винагорода не має систематичного характеру, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим, така винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.

Крім того, зазначив, що вказана справа помилково розглядалась судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Офіс ГП також не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванням норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі № 520/8633/22 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги виклав доводи, аналогічні тим, що містить апеляційна скарга першого відповідача.

Позивач у надісланому до суду відзиві на апеляційні скарги заперечував проти задоволення їх вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Наполягав на наявності права на отримання спірної винагороди у розмірі, що обчислюється з урахуванням не лише щомісячних премій, а й усіх премій, які йому були нараховані та виплачені відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженого наказом ГПУ від 18.06.2015 № 84, що відповідають визначенню - «премії».

Зауважив, що пункт 2 розділу ІІ Порядку № 198 містить безпосередню вказівку на необхідність врахування при визначенні розміру винагород щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення (до яких відносяться й щомісячна премія) та окреме посилання на «премії», без зазначення при цьому обов`язкової щомісячної ознаки, що в свою чергу узгоджується з положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 18 від 20.01.2016 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», є логічним, обґрунтованим та свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначив, що спірні правовідносини у справах, на які послався перший відповідач, не стосуються визначення розміру відповідних винагород військовослужбовцям військової прокуратури, виникли з приводу іншого предмету спору, за інших фактичних обставин, містять інші підстави позову та позовні вимоги, а також регулюються іншими нормами матеріального права, у зв`язку з чим, висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.11.2022 у справі № 240/5230/18, від 24.04.2019 у справі № 266/2322/16-а, під час розгляду даної справи врахуванню не підлягають.

Щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження вказав, що за відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на обов`язковість розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд може розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС України). Отже, зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, як стверджує перший відповідач, немає.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2003 року проходив військову службу та був відряджений до Генеральної прокуратури України.

З червня 2004 року по 26 грудня 2019 року проходив службу в органах прокуратури України.

Наказом військового прокурора об`єднаних сил № 759к від 19.12.2019 позивача звільнено з 26 грудня 2019 року з посади прокурора відділу роботи з кадрами військової прокуратури об`єднаних сил, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо виплати грошового забезпечення у неналежному розмірі, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності дій першого відповідача щодо не включення до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється розмір спірної винагороди, премій, що були виплачені ОСОБА_1 у листопаді 2015 2019 років та у серпні 2019 року, оскільки за змістом п. 2 розділу ІІ Порядку № 152 розмір винагороди повинен визначатися виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій першого відповідача щодо виплати спірної допомоги позивачу у грудні 2019 у розмірі 10% грошового забезпечення суд першої інстанції вважав, що такі дії позивача суперечать положенням абз. 2 п. 1 розділу ІІІ Порядку № 198 та наказу Генеральної прокуратури України від 23.08.2019 № 54б, внаслідок чого було неправомірно зменшено розмір виплати винагороди за участь в ООС, що належить позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Офісу ГП, судом першої інстанції враховано, що у період з 05.01.2016 по 31.01.2018 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (Військова прокуратура антитерористичної операції) знаходилась на повному фінансовому забезпеченні Генеральної прокуратури України, отже, протиправні дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену наказом Генерального прокурора України від 06.06.2016 року № 198, без врахування разових премій, виплачених у листопаді 2015 року, листопаді 2016 року та листопаді 2017 року, вчинено Генеральною прокуратурою України, а не Офісом ГП.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням у розмірі 6973,98 грн, у розмірі 3504,69 грн та у розмірі 17989,18 грн, суд вважав такими, що задоволенню не підлягають, як такі, що звернені на майбутнє та не порушують прав позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року (тут і надалі Закон № 1697-VII в редакції до 25.09.2019 року (дата набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 року №113-ІХ)), до військових прокуратур належали Головна військова прокуратура (на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України), військові прокуратури регіонів (на правах регіональних), військові прокуратури гарнізонів та інші військові прокуратури (на правах місцевих), перелік яких визначається в Додатку до цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» №113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 року (далі - Закон №113-ІХ), виключено поняття «військові прокуратури» із Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

До дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Відповідно до частини 4 статті 27 Закону України № 1697-VII військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

У відповідності до частини 4 статті 83 Закону України № 1697-VII на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

З наведеного слідує, що на позивача, як особу що проходила службу в органах воєнної прокуратури, поширюються соціальні та правові гарантії, передбачені нормативно правовими-актами для військовослужбовців.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від 20.12.1991 року № 2011- XII (далі по тексту - Закон № 2011- XII).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Тобто, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення, до яких серед інших відноситься премія; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 (далі по тексту постанова КМ України № 704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналіз положень статті 9 Закону 2011-XII та постанови КМ України № 704 дозволяє зробити висновок, що грошове забезпечення військовослужбовця включає, як щомісячні, так і одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому, до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відносяться: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія.

Тобто, законодавець передбачив, що обов`язковою ознакою віднесення будь-яких виплат до складу щомісячних видів додаткового грошового забезпечення є системний характер їх виплати. З огляду на викладене, премію також віднесено до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, що є логічним при щомісячній її виплаті.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли з приводу виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду не в повному обсязі, а саме без урахування при її обчисленні додаткових разових премій.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (втратила чинність 21.01.2016) розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць.

Механізм, умови виплати та розмір винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції (далі винагорода) військовослужбовцям військових прокуратур, які проходять службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військових прокуратур (на правах регіональних та місцевих), затверджено Порядком № 198 (втратив чинність з 14.08.2018).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 198 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу Генерального прокурора України, підготовленого кадровим підрозділом Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та погодженого фінансовим підрозділом Генеральної прокуратури України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 198 розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії.

Наказом Генеральної прокуратури України від 26.07.2018 № 152 ( підлягає застосуванню з 01.08.2018) визнано таким, що втратив чинність Порядок № 198, та затверджено новий Порядок № 152, яким передбачено механізм, умови виплати та розмір винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - винагорода) військовослужбовцям військових прокуратур, які проходять службу на посадах прокурорів та слідчих в органах військових прокуратур (на правах регіональних та місцевих).

Так, за змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку № 152 військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень.

На виконання вимог підпункту 1 розділу ІІІ Порядку № 152 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу керівника органу прокуратури, підготовленого кадровим підрозділом та погодженого бухгалтерською службою цього органу прокуратури.

При цьому, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 152 встановлено, що розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії.

Сукупний аналіз наведених норм Поряду № 198 та Порядку № 152 дає підстави стверджувати, що вони містили аналогічні за змістом положення щодо порядку обчислення спірної винагороди, зокрема, до складу грошового забезпечення військовослужбовця (військового прокурора) з якого обраховується розмір спірної винагороди входить: розмір посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячні додаткові види місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини при обчисленні розміру винагороди за участь в АТО/ООС, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат. Натомість, щомісячні додаткові види місячного грошового забезпечення постійного характеру мають бути обов`язково враховані при виплаті спірної винагороди

Аналогічний правовий висновок щодо можливості включення до складу грошового забезпечення, як обрахункової виличини одноразових додаткових видів грошового забезпечення викладено в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 760/8406/16-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 822/2741/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Варто вказати, що законодавцем окремо не передбачена у Порядку № 152 та Порядку № 198 можливість врахування одноразових видів грошового забезпечення (в т.ч. додаткових разових премій), при розрахунку розміру винагороди за участь в АТО/ООС.

Колегія суддів вважає, що зазначення законодавцем в якості обов`язкової ознаки «постійний характер» щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення, виключає можливість врахування разових премій при обрахунку спірної винагороди.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» надано право керівникам, у межах затвердженого фонду оплати праці, здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначалися у положенні про преміювання.

Пунктом 1.10 Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18.06.2015 № 84 передбачено, що з метою заохочення працівників за ініціативність та оперативність у роботі, добросовісне виконання службових обов`язків та з нагоди державних, професійних свят і ювілейних дат може бути виплачена одноразова премія, розмір якої визначається Генеральним прокурором України, прокурорами обласного рівня, ректором Національної академії прокуратури України в кожному конкретному випадку, у межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисах та економії фонду оплати праці.

Пунктом 8 Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 09.08.2017 № 234 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за № 1028/30896, також було передбачено, що з метою заохочення працівників за ініціативність у роботі, сумлінне виконання службових обов`язків та з нагоди державних, професійних свят і ювілейних дат може виплачуватися одноразова премія, розмір якої визначається Генеральним прокурором, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України в кожному конкретному випадку, у межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисах, та економії фонду оплати праці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказами Генеральної прокуратури України від 17.11.2015 № 1778ц, від 25.11.2015 № 1575-ц, від 22.11.2017 № 67-зц, від 26.11.2018 № 91-зк, від 08.2019 № 89-зк, від 27.11.2019 № 115-зк (а.с. 58-63) за сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків та з нагоди свята (Дня працівників прокуратури України та Дня Незалежності України) призначено до виплати разову премію у розмірі, зазначеному в наказі.

Так, відповідно до розрахункових листів позивачу виплачена премія разова у листопаді 2015 року у розмірі 8960 грн, у листопаді 2016 року у розмірі 6527,17 грн, у листопаді 2017 року у розмірі 6177,80 грн, у листопаді 2018 року у розмірі 8626,20 грн (7201,80 грн виплачена у листопаді 2018 року + 1424,40 грн виплачена у березні 2019 року у якості перерахунку), у серпні 2019 року у розмірі 3191,85 грн, у листопаді 2019 року у розмірі 13195,80 грн.

Колегія суддів зауважує, що призначена вищевказаними наказами Генеральної прокуратури України додаткова разова премія відповідно до до пункту 2 статті 9 Закону 2011-ХІІ відноситься саме до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому, одноразовий характер її виплати сторонами не заперечується.

Враховуючи вищевикладені висновки суду апеляційної інстанції щодо неможливості включення до складу грошового забезпечення, з якого обраховується розмір винагороди за участь в АТО/ООС, разових додаткових видів грошового забезпечення, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відповідачами було неправомірно розраховано розмір виплати спірної винагороди ОСОБА_1 без урахування додаткових разових премій, що були виплачені останньому у листопаді 2015-2019 років та серпні 2019 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що тлумачення положень Порядку №152 та Порядку №198 у спосіб, на якому наполягає позивач, є необґрунтованим, оскільки відсутність слова «щомісячних» премій не свідчить про обов`язковість врахування премій, що разово виплачувались військовслужбовцю (військовому прокурору), при обрахунку розміру винагороди за участь в АТО/ООС. Таке помилкове тлумачення позивачем норм права суперечить загальному правовому підходу щодо визначення складу грошового забезпечення військовослужбовця.

За встановлених обставин підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Щодо правомірності розрахунку першим відповідачем винагороди ОСОБА_1 за участь в ООС у розмірі 10%, визначеному наказом Генерального прокурора від 23.08.2019 № 54б за грудень 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 152 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу керівника органу прокуратури, підготовленого кадровим підрозділом та погодженого бухгалтерською службою цього органу прокуратури.

У разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з військовослужбовцем винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора за попередній місяць, про що зазначається у наказі про звільнення.

Отже, законодавець наведеною нормою передбачив окремий випадок порядку визначення розміру винагороди у разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури, відповідно до якого винагорода за участь в АТО/ООС в місяць звільнення розраховується з урахуванням відсотку, запровадженого наказом Генерального прокурора не для поточного місяця (місяця звільнення), а для попереднього.

Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 23.08.2019 № 54б з липня 2019 року по листопад 2019 року розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду - 20 відсотків місячного грошового забезпечення, а у грудні 2019 року - 10 відсотків місячного грошового забезпечення.

Колегією судів встановлено, що позивача відповідно до наказу Військової прокуратури об`єднаних сил № 759к від 19.12.2019 звільнено з 26 грудня 2019.

Враховуючи, що місяцем звільнення ОСОБА_1 є грудень, перший відповідач, дотримуючись правила, встановленого абзацом 2 пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 152, мав розрахувати винагороду за участь в АТО/ООС виходячи з 20% місячного грошового забезпечення військовослужбовця, встановлених для листопаду 2019 року.

Так, відповідно до розрахункового листа за грудень 2019 року ОСОБА_1 нараховано до виплати 376484,84 грн, з них: винагорода АТО за листопад 2019 6158,04 грн, оклад 4805,21 грн, звання 1182,58 грн, вислуга військових 2994,19 грн, надбавка за ОВЗ 8982,58 грн, премія щомісячна 16601,17 грн, компенсація за невикористану відпустку 188714,40 грн, допомога військовим при звільненні 146253,45 грн, індексація доходів 2012 312,04 грн, надбавка за доступ до державної таємниці 480,58 грн.

Керуючись пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 152, колегія суддів зазначає, що до складу грошового забезпечення, з якого обраховується розмір спірної винагороди у грудні 2019 року, включено: оклад 4805,21 грн, звання 1182,58 грн, вислуга військових 2994,19 грн, надбавка за ОВЗ 8982,58 грн, премія щомісячна 16601,17 грн, надбавка за доступ до державної таємниці 480,58 грн. Загальна суму 35046,91 грн.

Як вбачається з розрахункового листа позивача за січень 2020 року, винагорода за участь в АТО/ООС виплачена ОСОБА_1 , у розмірі 3504,69 грн, що складає 10% від грошового забезпечення за грудень 2019 року (35046,91).

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне зменшення першим відповідачем винагороди ОСОБА_1 за участь в ООС, яка протиправно розрахована у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора від 23.08.2019 № 54б не за попередній місяць (тобто листопад 2019 року у розмірі 20%), а за грудень 2019 року у розмірі 10%, та наявність підстав для визнання протиправними дій Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил в цій частині.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдізпроти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за грудень 2019 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення, з урахуванням виплачених коштів.

З приводу сумнівів апелянта про правильність віднесення судом першої інстанції цієї справи до категорії справ незначної складності та можливість її розгляду в порядку письмового провадження, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, із змісту положення частини другої статті 12 КАС України вбачається, що в порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися не лише справи незначної складності, але й інші справи, для яких пріоритетним є швидке вирішення справ.

Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

У цій справі суд першої інстанції не відносив її до категорії малозначних справ, та урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.

Водночас, тільки те, що справа не є справою незначної складності ще не визначає процедури її розгляду (тобто за правилами загального позовного провадження).

Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, як вважає відповідач, немає.

За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС України).

Водночас, апелянтом не викладено обставин, які свідчили б про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин дійшов помилкового висновку про необхідність врахування одноразової додаткової премії, виплаченої позивачу у листопаді 2015-2019 років та серпні 2019 року, при визначенні розміру спірної винагороди за участь в АТО/ООС, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 по справі № 520/8633/22 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбаченої наказом Генерального прокурора України від 26.07.2018 року № 152, без врахування премій виплачених у листопаді 2018 року, серпні 2019 року та листопаді 2019 року та зобов`язання першого відповідача здійснити перерахунок та виплату належного позивачу грошового забезпечення, а саме спірної винагороди з врахуванням при визначенні її розміру премій, виплачених у вказані періоди, з урахуванням виплачених коштів, а також в частині визнання протиправними дій Генеральної прокуратури України щодо нарахування та виплати позивачу спірної винагороди, передбаченої наказом Генерального прокурора України від 06.06.2016 року №198, без врахування разових премій, виплачених у листопаді 2015 року, листопаді 2016 року та листопаді 2017 року та зобов`язання другого відповідача здійснити перерахунок та виплату належного позивачу грошового забезпечення, а саме спірної винагороди за вказані періоди, з урахуванням виплачених коштів, з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову. В іншій частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 по справі № 520/8633/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбаченої наказом Генерального прокурора України від 26.07.2018 року №152, без врахування премій виплачених у листопаді 2018 року, серпні 2019 року та листопаді 2019 року, зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, а саме винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за листопад 2018 року, серпень 2019 року, листопад 2019 року з врахуванням при визначенні її розміру премій виплачених за листопад 2018 року у розмірі 8626,20 грн., у серпні 2019 року у розмірі 3191,85 грн., у листопаді 2019 року у розмірі 13195,80 грн., з урахуванням виплачених коштів, визнання протиправними дій Генеральної прокуратури України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену наказом Генерального прокурора України від 06.06.2016 року №198, без врахування разових премій виплачених у листопаді 2015 року, листопаді 2016 року та листопаді 2017 року, зобов`язання Офісу Генерального прокурора здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, а ершої інстанції слід залишити без змін.

да виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора за попередній місяць, про що зазначається у наказі про звільнення.В цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, Офісу Генерального прокурора відмовити.

В іншій частині задоволення позовних вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі № 520/8633/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 19.05.2023 року