Справа № 200/1589/23
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року Справа№200/1589/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2023 року з використанням підсистеми «Електронний суд», адвокат Вербан О.В., представник позивача ОСОБА_1., подав до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- рішення відповідача №67 від 25 січня 2023 року щодо відмови в призначені пенсії позивачу за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1р/2020, визнати незаконним та скасувати;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1р/2020 (Список №2) від 18 грудня 2020 року, із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів:

з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 року - період навчання в Технічному училищі №13 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника»;

з 19 серпня 1980 року по 14 жовтня 1980 року на посаді «газорізальника» в Костянтинівському заводі «Втормет»;

з 29 жовтня 1980 року по 01 грудня 1982 року період служби в армії;

з 14 січня 1983 року по 06 червня 1983 року на посаді «газозварювальника» Костянтинівському заводі «Автоскло»;

з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року на посаді «електрозварювальника» в БУ «Фундаментбуд-1» тресту «Харківспецбуд»;

з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Харківському СБУ «Харківторгбуд»;

з 12 січня 1987 року по 14 квітня 1987 року на посаді «газозварювальника» в Костянтинівському заводі «Автоскло»;

з 20 квітня 1987 року по 31 січня 1990 року на посаді «електрогазозварювальника» в ПМК-8 тресту «Спецільгоспмонтаж»;

з 11 березня 1990 року по 15 квітня 1992 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Костянтинівському ГРУ тресту «Агроспецмонтаж»;

з 01 червня 1993 року по 22 липня 1993 року на посаді «газоелектрозварювальника» в Костянтинівському ТПП «Старт»;

з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року на посаді «електрозварювальника» в КП «Служба Єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецька»;

з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року на посаді «електрогазозварювальника» ТОВ «Кондитерська фабрика «Дружківська».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 18 грудня 2020 року ним була подана заяву призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 18 грудня 2020 року Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області було винесено рішення №237 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. До пільгового стажу за Списком №2 не були зараховані певні періоди роботи. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року по справі №200/2129/21-а адміністративний позов позивача був задоволений частково. На виконання вказаного рішення відповідач повторно розглянув заяву про призначення пенсі та прийняв рішення №67 від 25 січня 2023 року про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах. Рішення мотивоване недостатністю пільгового стажу за Списком №2. На думку позивача, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу за Списком №2 спірні періоди роботи. Позивач вважає рішення №67 від 25 січня 2023 року незаконним, оскільки відповідно до статті 62 Закону України «№Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а його трудова книжка містить всі необхідні записи про періоди роботи які не зараховані до пільгового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з наступних підстав. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі №200/2129/29-а до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи: з 12.08.1985 по 16.12.1985 в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури; з 05.05.1992 по 02.12.1992 в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд»; з 05.12.1992 по 27.02.1993 в МП «Анкіп»; з 01.03.1993 по 01.06.1993 в СО «Фаворит»; з 05.01.1995 по 10.06.1999 в ПФ «Комфорт». Страховий стаж заявника за наданими документами складає 25 років 09 місяців 20 днів, період роботи за Списком №2 - 05 років 10 місяців 03 дні. Спірні періоди роботи не зараховані до пільгового стажу у зв`язку з ненаданням позивачем довідок на підтвердження пільгового характеру роботи, наказів про атестацію робочих місць.

18 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18 квітня 2023 року від відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

18 грудня 2020 року позивачем подана заява про призначення пенсії.

18 грудня 2020 року рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №237 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи. Відповідно до наданих документів, страховий стаж ОСОБА_1 склав 19 років 11 місяців 18 днів, пільговий стаж по Списку № 2 - 00 років 00 місяців 00 днів. Не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 12.08.1985 по 16.12.1985, з 05.05.1992 по 02.12.1992, з 05.12.1992 по 27.02.1993, з 01.03.1993 по 01.06.1993, та з 05.01.1995 по 10.06.1999 в зв`язку з порушенням порядку ведення трудової книжки позивача, з 14.01.1983 по 06.06.1983, з 12.01.1987 по 14.04.1987, з 20 квітня 1987 року по 01 лютого 1990 року, з 01 червня 1993 року по 28 липня 1993 року, з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року, з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року в зв`язку з ненаданням довідок на підтвердження пільгового характеру роботи, наказів про атестацію робочих місць. Спірним рішенням позивачу запропоновано надати уточнюючи довідки, заяву та пакет документів для розгляду Комісією щодо зарахування до пільгового стажу за період з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року, з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року.

22 грудня 2020 року Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області направило скановану відмовну пенсійну справу ОСОБА_1 для перевірки до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

29 грудня 2020 року Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про те, що рішення винесено правомірно.

10 січня 2022 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/2129/21-а, яке набрало законної сили 17 січня 2023 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 грудня 2020 року № 237, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 грудня 2020 року №5758 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та висновків суду щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи: з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 05 травня 1992 року по 02 грудня 1992 року в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд», з 05 грудня 1992 року по 27 лютого 1993 року в МП «Анкіп», 0 01 березня 1993 року по 01 червня 1993 року в СО «Фаворит», з 05 січня 1995 року по 10 червня 1999 року в ПФ «Комфорт». У задоволенні решти позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 певних періодів роботи відмовлено.

25 січня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67. У рішенні зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі №200/2129/21-а, постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 по справі №200/2129/21-а повторно розглянуто заяву від 18.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV та зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача: з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 05 травня 1992 року по 02 грудня 1992 року в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд», з 05 грудня 1992 року по 27 лютого 1993 року в МП «Анкіп», з 01 березня 1993 року по 01 червня 1993 року в СО «Фаворит», з 05 січня 1995 року по 10 червня 1999 року в ПФ «Комфорт». Страховий стаж ОСОБА_1 за наданими документами складає: 25 років 9 місяців 20 днів, пільговий стаж роботи за Списком №2 складає 5 років 10 місяців 3 дні.

Таким чином, за результатами розгляду заяви від 18.12.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003.

26 квітня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67 взамін рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67 від 25 січня 2023 року. У рішенні зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі №200/2129/21-а, постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 по справі №200/2129/21-а повторно розглянуто заяву від 18.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058- ІV та зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача: з 12 серпня 1985 року по 16 грудня 1985 року в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 05 травня 1992 року по 02 грудня 1992 року в Костянтинівському тресті «Костянтинівпромбуд», з 05 грудня 1992 року по 27 лютого 1993 року в МП «Анкіп», з 01 березня 1993 року по 01 червня 1993 року в СО «Фаворит», з 05 січня 1995 року по 10 червня 1999 року в ПФ «Комфорт». У задоволенні позовних вимог щодо зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 певних періодів роботи відмовлено за рішенням суду. Страховий стаж ОСОБА_1 за наданими документами складає: 25 років 9 місяців 20 днів, пільговий стаж роботи за Списком №2 складає 00 років 00 місяців 00 днів.

Таким чином, за результатами розгляду заяви від 18.12.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003.

За даними електронної пенсійної справи «Аналіз права» ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №2 зараховані періоди трудової діяльності з 12.08.1985 по 16.12.1985; з 05.05.1992 по 02.12.1992; з 05.12.1992 по 02.12.1992; з 05.12.1992 по 27.02.1993; з 01.03.1993 по 01.06.1993, загалом 5 років 10 місяців 3 дні.

Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) за період з 1999 по 2022 роки не містять інформації щодо спеціального стажу ОСОБА_1 .

В трудовій книжці серії № НОМЕР_2 , яка видана 18.08.1980 на ім`я позивача, за спірні періоди містяться наступні записи про трудову діяльність:

з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 навчання в Міському професійно-технічному училищі №13 м. Костянтинівка,

з 19 серпня 1980 року по 14 жовтня 1980 року за професією «газорізальник» в Костянтинівському заводі «Вторчермет»,

з 29 жовтня 1980 року по 01 грудня 1982 року період служби в армії,

з 14 січня 1983 року по 06 червня 1983 року за професією «газозварювальник» в Костянтинівському заводі «Автоскло»,

з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року за професією «електрозварювальник» в СБУ «Фундаментбуд-1» тресту «Харківспецбуд»,

з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року за професією «газоелектрозварювальник» в Харківському СБУ «Харківторгбуд»,

з 12 січня 1987 року по 14 квітня 1987 року за професією «газозварювальник» в Костянтинівському заводі «Автоскло»;

з 20 квітня 1987 року по 01 лютого 1990 року за професією «електрогазозварювальник» в ПМК-8 тресту «Спецільгоспмонтаж»,

з 11 березня 1990 року по 15 квітня 1992 року за професією «газоелектрозварювальник» в Костянтинівському ГРУ тресту «Агроспецмонтаж»,

з 01 червня 1993 року по 28 липня 1993 року за професією «газоелектрозварювальник» в Костянтинівському ТПП «Старт»,

з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року за професією «електрозварювальник» в КП «Служба Єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецька»;

з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року за професією «електрогазозварювальник» ТОВ «Кондитерська фабрика «Дружківська».

Записи містять підписи посадових осіб, посилання на номера та дати наказів, відтиски печатки підприємств, дефектів записи не мають.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 проходив військову службу з 29 жовтня 1980 року по 01 грудня 1982 року.

Відповідно до атестату № 3903 від 22.07.1980 ОСОБА_1 навчався з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 навчання в Технічному училищі №13 м.Костянтинівка за спеціальністю «електрогазозварювальник».

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Таким чином, при обчисленні пільгового стажу позивача за період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а після 01 січня 2004 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Під час обчислення страхового стажу позивача за 1979-1992 роки відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

В період 1979-1990 років діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (далі - Положення №590).

Згідно з підпунктом «з» пункту 109 Положення №590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації.

При призначенні пільгової пенсії період, вказаний в підпункті «з», прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Відповідно до підпункту «а» пункту 117 Положення №590 доказом стажу роботи є, зокрема, трудова книжка.

Судом встановлено, що в трудовій книжці серії № НОМЕР_2 , яка видана 18.08.1980 на ім`я позивача, записи про трудову діяльність вчинені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412, яка діяла у спірні періоди.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

В період 1979-1991 роках був чинним «Список №2 производств, цехов, профессий и должностей на подземных работах, на работах с вредными условиями труда и в горячих цехах, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах» , затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 №1173.

Професія «електрозварника», «електрогазозварника», «газорізальника» віднесена до Списку №2 розділу XXXII «Загальні професії».

Судом встановлено, що після закінчення Технічного училища №13 м. Костянтинівка позивач працював за професією «газорізальник» в Костянтинівському заводі «Вторчермет».

Таким чином, періоди навчання з 01 вересня 1979 року по 21 липня 1980 року в Технічному училищі №13 м. Костянтинівка та трудової діяльності з 19 серпня 1980 року по 14 жовтня 1980 року за професією «газорізальник» в Костянтинівському заводі «Вторчермет» підлягали включенню до пільгового стажу за Списком №2.

За приписами пункту 109 Положення №590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР […]. При призначенні на пільгових умовах або у пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та у гарячих цехах та на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» та «б» пункту 16), та пенсій з нагоди втрати годувальника їхнім сім`ям, а також пенсій за старістю робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи, що звернулася за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка йшла після закінчення цього періоду.

Судом встановлено, що до служби у складі Збройних Сил СРСР позивач працював за професією, яка передбачена Списком №2.

Отже, період служби у складі Збройних Сил СРСР з 29 жовтня 1980 року по 01 грудня 1982 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2.

Періоди трудової діяльності з 22 червня 1983 року по 14 вересня 1984 року за професією «електрозварювальник» в СБУ «Фундаментбуд-1» тресту «Харківспецбуд», з 09 жовтня 1984 року по 22 липня 1985 року за професією «газоелектрозварювальник» в Харківському СБУ «Харківторгбуд», з 14 січня 1983 року по 06 червня 1983 року та з 12 січня 1987 року по 14 квітня 1987 року на посаді «газозварювальника» в Костянтинівському заводі «Автоскло», з 20 квітня 1987 року по 01 лютого 1990 року за професією «електрогазозварювальник» в ПМК-8 тресту «Спецільгоспмонтаж», з 11 березня 1990 року по 25 січня 1991 року за професією «газоелектрозварювальник» в Костянтинівському ГРУ тресту «Агроспецмонтаж» з наведених вище підстав також підлягали включенню до пільгового стажу за Списком №2.

В період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року на підставі постанови Верховної Ради України 12 вересня 1991 року №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на території України застосовувався Список №2 производств, работ, профессий, должностей и показателей на подземных работах, на работах с особо вредными и особо тяжелыми условиями труда, занятость в которых дает право на пенсию по возрасту (по старости) на льготных условиях, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.

Професія «електрозварника», «електрогазозварника», «газорізальника» віднесена до Списку №2 розділ XXXIII «Загальні професії».

Таким чином, період трудової діяльності з 26 січня 1991 року по 15 квітня 1992 року за професією «газоелектрозварювальник» в Костянтинівському ГРУ тресту «Агроспецмонтаж», з 01 червня 1993 року по 28 липня 1993 року за професією «газоелектрозварювальник» в Костянтинівському ТПП «Старт» підлягали включенню до пільгового стажу за Списком №2.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі №127/9289/17.

Щодо періодів роботи з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року за професією «електрозварювальник» в КП «Служба Єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецька» та з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року за професією «електрогазозварювальник» ТОВ «Кондитерська фабрика «Дружківська».

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Судом встановлено, що Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) за період з 1999 по 2022 роки не містять інформації щодо спеціального стажу ОСОБА_1 .

Отже, періоди роботи з 18 жовтня 2005 року по 08 січня 2007 року за професією «електрозварювальник» в КП «Служба Єдиного замовника Ворошиловського району м. Донецька» та з 19 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року за професією «електрогазозварювальник» ТОВ «Кондитерська фабрика «Дружківська» не можуть бути зараховані до пільгового (спеціального) стажу позивача.

Аргументи відповідача про те, що для обчислення пільгового стажу за спірні періоди слід подавати уточнюючі довідки підприємств, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, що передбачено пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, суд вважає неприйнятними.

Відповідно до другого речення підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1058 від 27.09.2022), його дія поширюється виключно на випадки відсутності у особи трудової книжки або відповідних записів у ній.

В той же час, у пункті 1 цього Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Отже, подання довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах необхідно тільки за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за періоди роботи до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що в трудовій книжці серії № НОМЕР_2 , яка видана 18.08.1980 на ім`я позивача, записи про трудову діяльність вчинені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412, що діяла у спірний період.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01 серпня 1992 року (далі - Порядок №442) та розробленими на виконання вказаної постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як вбачається із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до пункту 10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Тобто, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

В той же час, за приписами пункту 4 Порядку №442 відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Таким чином, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах, що є неправомірним. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. У свою чергу особа, яка працює на посаді, та по якій має, бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна дійти висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, за якими документи з атестації робочих місць відсутні з незалежних від них причин, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67 від 25 січня 2023 року та рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67 від 26 квітня 2023 року взамін рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67 від 25 січня 2023 року відповідач неправильно обчислив пільговий стаж позивача за Списком №2.

Оскільки в рішенні від 26 квітня 2023 року відповідач не зазначив, що рішення від 25 січня 2023 року скасовується, останнє слід також вважати чинним.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, пред`явлені до відповідача, слід задовольнити частково.

Щодо зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 спірних періодів роботи, суд зазначає наступне.

Обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі №804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі №663/574/17).

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, суд, з метою повного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і задовольнити позов шляхом визнання протиправними та скасування рішень, прийнятих відповідачем 25 січня та 26 квітня 2023 року, та зобов`язання відповідача розглянути заяву про призначення пенсії від 18 грудня 2020 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки щодо обчислення пільгового стажу, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (стаття 139 КАС України).

Згідно з квитанцією від 13.04.2023 позивач сплатив судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

За приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивач подав адміністративний позов немайнового характеру в електронній формі, а тому мав сплатити 858,88 гривень (2684,00*0,4)*0,8.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути 858,88 гривень.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄРДПОУ 13486010, e-mail: ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67, прийняте 25 січня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67 взамін рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №67 від 25 січня 2023 року, прийняте 26 квітня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву про призначення пенсії, подану ОСОБА_1 18 грудня 2020 року, за результатами розгляду якої прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки щодо обчислення пільгового стажу, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Повний текст рішення складений 18 травня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко