Справа № 1.380.2019.006789
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 травня 2023 року

м. Київ

справа №1.380.2019.006789

адміністративне провадження № Зв/990/49/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюк А.Г., Соколов В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Орел П.Ю.,

представника відповідача - Стрільчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі №1.380.2019.006789

за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

1. У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач), в якому просив суд:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ №1436ц від 12.11.2019 про звільнення з посади заступника начальника управління нагляду за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань та пробації, а також щодо надання медичної допомоги при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

1.2. поновити на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань та пробації, а також щодо надання медичної допомоги при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України або рівнозначній посаді в органах прокуратури України;

1.3. стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

2. Звернення до суду з цим позовом було спричинене незгодою позивача з підставами його звільнення. З його погляду, реорганізації чи ліквідації Генеральної прокуратури України, як то передбачає пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), не відбулося, а перейменування цього органу на "Офіс Генерального прокурора" не може бути підставою для звільнення прокурора з посади.

3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2020 позов задоволено.

3.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України №1436ц від 12.11.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління нагляду за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань та пробації, а також щодо надання медичної допомоги при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України та органів прокуратури.

3.2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань та пробації, а також щодо надання медичної допомоги при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України або рівнозначній посаді в Офісі Генерального прокурора з 16.11.2019.

3.3. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.11.2019 по 11.12.2020 в сумі 573 048 грн 01 коп.

4. При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 28.12.2019 проведено реєстраційні дії, згідно з якими назву «Генеральна прокуратура України» змінено на назву «Офіс Генерального прокурора», код ЄДРПОУ відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань залишився незміннім, а тому станом на час звільнення з посади були відсутні ознаки ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду. Крім цього, юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а виключно наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

4.1. Як зазначено в рішенні суду першої інстанції, наказ Генерального прокурора від 12.11.2019 № 1436ц містить посилання лише на «рішення кадрової комісії № 1» без зазначення його номеру або дати прийняття. Однак, з такого формулювання підстав для звільнення позивача неможливо встановити, яке саме рішення відповідача було взято до уваги Генеральним прокурором і чи стосується це рішення саме позивача, що, вказав суд першої інстанції, свідчить про безпідставність такого наказу Генерального прокурора.

4.2. Суд першої інстанції послався на наявність у цих спірних правовідносинах двох окремих підстав для звільнення - реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, та відсутність скорочення кількості прокурорів цього органу прокуратури, що породило для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності стосовно підстав такого звільнення, тому нормативне обґрунтування спірного наказу, передбачене пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII відповідачем застосовано безпідставно.

5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №1.380.2019.006789 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2020 та прийнято нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

6. Вказане рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що рішення кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора та оспорюваний наказ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

6.1. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, що положення КЗпП України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури виходячи з наступних підстав, а відповідні доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України є помилковими. Судом цієї інстанції не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства з підстав, вказаних позивачем.

7. Верховний Суд постановою від 18.04.2022 у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовив, постанову Восьмого окружного адміністративного суду від 26.05.2021 залишив без змін.

8. Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд указав, що у пункті 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ) вказівку на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, як на підставу для звільнення прокурора, необхідно застосовувати до спірних правовідносин у випадках, які визначені нормами спеціального Закону № 113-ІХ, що передбачають умови проведення атестації (а саме три етапи, визначені пунктом 6 розділу І Порядку № 221 відповідно до Закону № 113-ІХ).

8.1. Виходячи із системного аналізу положень абзацу першого пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX, підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

8.2. Крім того, Верховний Суд зазначив, що законодавець, увівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, окреслив, які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.

8.3. Відповідно, набрання прокурором за результатами іспиту у формі анонімного тестування кількості балів, що є меншою за прохідний бал для успішного складання іспиту, є безумовною підставою згідно з пунктом 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і пункту 5 розділу ІІ Порядку № 221 для його недопуску до наступних етапів атестації та прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. При цьому, судом встановлено, що позивач не оскаржував у судовому порядку рішення кадровою комісією про неуспішне проходження ним атестації.

8.4. Отже, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо чинності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем, а також визначений нормативно безальтернативний обов`язок відповідача щодо видання наказу про звільнення прокурора за наявності стосовно нього рішення кадрової комісії такого змісту, Верховний Суд констатував про правильність висновку суду апеляційної інстанції та правомірність наказу Генерального прокурора про звільнення позивача.

ІІ. ПРОВАДЖЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

9. 03.04.2023 до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 1.380.2019.006789 за виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10. Приводом для звернення до суду з цією заявою її автор зазначив Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора).

10.1. У цьому Рішенні Конституційний Суд України, відповідаючи на питання, порушені у конституційній скарзі її автора (щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, згідно з яким: «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII), дійшов таких висновків: (1) оспорюваний припис Закону № 113-IX є таким, що суперечить статті 6, частині другій статті 19, частині другій статті 85, частині другій статті 1311 Конституції України; (2) оспорюваний припис Закону № 113-IX не відповідає конституційному принципові верховенства права в аспекті вимоги юридичної визначеності, унаслідок чого цей припис не можна вважати "правом" у державі, керованій верховенством права (правовладдям).

10.2. З уваги на це Рішення і викладені в ньому мотиви, заявник просить переглянути постанову Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 1.380.2019.006789 за виключними обставинами, відтак скасувати цю постанову суду касаційної інстанції і прийняти нове рішення.

11. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2023 заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 18.04.2022 у справі №1.380.2019.006789 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, оскільки за вимогами частини першої статті 365 КАС України вказана заява подається до суду, який ухвали судове рішення.

12. Матеріали цієї заяви надійшли до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 11.04.2023.

13. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Єресько Л.О. (суддя-доповідач), Загароднюк А.Г., Соколов В.М.

14. 12.04.2023 ухвалою Верховного Суду відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 18.04.2022 у справі №1.380.2019.006789.

15. 27.04.2023 на адресу суду касаційної інстанції від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій останній наголошував на тому, що за вимогами частини першої статті 365 КАС України вказана заява подається до суду, який ухвали судове рішення. Втім, Верховний Суд не змінював постанову Восьмого окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №1.380.2019.006789 і не ухвалював нове рішення. Натомість по суті позовних вимог постанову ухвалено Восьмим апеляційним адміністративним судом, який скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2020 та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

15.1. Відповідач також звернув увагу на те, що Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 не може впливати на нормативне регулювання правовідносин, спір у яких виник до ухвалення цього Рішення. У цьому контексті Офіс Генерального прокурора покликається на практику Верховного Суду, зокрема на ухвалу від 13.04.2023 у справі №600/1450/20-а, й таким чином доводить, що підстав для втручання в остаточне судове рішення, яке просить переглянути заявник, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 немає.

15.2. Відповідач зазначив також, що доводи про застосування до спірних правовідносин положень трудового законодавства є безпідставні, адже пріоритет в цьому випадку мають спеціальні норми Закону № 113-ІХ, відповідно до яких і був виданий спірний наказ про звільнення позивача. Суд касаційної інстанції в цьому зв`язку висловив правову позицію щодо застосування цих норм і Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023, на думку відповідача, не дає обґрунтованих підстав для того, щоб її змінювати.

16. Ухвалою Верховного Суду від 02.05.2023 закінчено підготовку та призначено вказану заяву ОСОБА_1 до розгляду в судовому засіданні 18.05.2023.

17. 18.05.2023 позивач у судове засідання не з`явився. На адресу Суду направив клопотання про розгляд цієї справи за його відсутності, у якому також зазначив, що заяву про перегляд рішення суду за виключними обставинами підтримує в повному обсязі.

18. Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви позивача про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

ІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Положеннями частини першої статті 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

20. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

21. Статтею 365 КАС України передбачено порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

22. Згідно із частинами першою та другою статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, який змінив або ухвалив нове судове рішення.

23. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за виключними обставинами може бути переглянуто судове рішення, яким вирішено спір або закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили.

24. Умовами для перегляду за виключними обставинами судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій є зміна або скасування рішення суду попередньої інстанції, з ухваленням нового судового рішення.

25. Таким чином, інстанційність суду, до якого подається така заява, залежить від суду, який змінив або ухвалив нове судове рішення по суті заявлених вимог.

26. Відсутність прийняття судом апеляційної чи касаційної інстанції, за наслідками перегляду попереднього судового рішення, нового рішення або рішення про його зміну виключає можливість перегляду таким судом прийнятого ним рішення за виключними обставинами.

27. Таким чином, до Верховного Суду як суду апеляційної або касаційної інстанції може бути подано заяву про перегляд судових рішень за виключними обставинами з підстав, визначених, зокрема, пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, якщо Верховним Судом було змінено або ухвалено нове судове рішення.

28. Ураховуючи наведене вище, Верховний Суд не може здійснити перегляд судових рішень за виключними обставинами у цій справі, оскільки не змінював і не ухвалював нового судового рішення в порядку апеляційного або касаційного провадження.

29. З огляду на те, що Верховний Суд не змінював постанову суду апеляційної інстанції та не ухвалював нове судове рішення у цій справі, то постанова Верховного Суду від 18.04.2022 не є судовим рішенням, яке може бути предметом перегляду за виключними обставинами.

30. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 18.04.2022 у справі №1.380.2019.006789.

Керуючись статтями 248, 361, 365, КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі №1.380.2019.006789 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 травня 2023 року.

Головуючий суддя Л. О. Єресько

Судді А.Г. Загороднюк

В.М.Соколов