Справа № 520/42/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 р. справа № 520/42/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ в Харківській області про 1) визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 11.12.2020р. №1060; 2) зобов`язання здійснити з 19.02.2020р. перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці однією сумою без обмеження максимальним розміром з урахуванням фактично сплачених сум, -

встановив:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по даній справі від 03.02.2021 р. позов було частково задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №1060 від 11.12.2020р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 19.02.2020р. перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Кегичівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 05.03.2020р. №04-52/298, здійснивши виплату боргу однією сумою без обмеження граничним розміром та з урахуванням фактично сплачених сум.

12.05.2023р. від старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ірини Антосік до суду надійшла заява про зміну способу та порядку виконання судового рішення, у якій заявник просить вирішити питання про зміну способу та порядку виконання рішення по справі № 520/42/21 виданого Харківським окружним адміністративним судом, шляхом його зміни на стягнення з ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 доплату до пенсії у розмірі 86.142,13грн.

Учасники справи належним чином та завчасно були сповіщені про дату, час та місце розгляду заяви державного виконавця про зміну способу та порядку виконання судового рішення, проте до суду не прибули, що з огляду на предмет судового засідання у даному конкретному випадку не сприймається судом як перепона у відправленні правосуддя.

Тому вирішуючи по суті юридичну долю згаданого процесуального документа, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Правовідносини з приводу зміни способу виконання рішення суду в адміністративній справі унормовані приписами ст.378 КАС України.

Так, згідно з ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, підставою для встановлення способу або порядку виконання чи зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є виключні причини, існування яких непереборно/нездоланно заважає фізичному поновленню суб`єктивного права чи суб`єктивного інтересу особи, захист якому було надано судовим актом, котрий набрав законної сили аж до нівелювання суті цього права як такого.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 370 КАС України.

Суд зважає, що процедури примусового виконання судових актів, постановлених відносно органів державної влади з приводу присудження грошових виплат (що охоплюється як способом захисту порушеного права приватної особи - стягнення коштів, так і способом захисту порушеного права приватної особи - зобов`язання нарахувати і виплатити кошти) унормовані одночасно приписами і Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", і Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Так, згідно з ст.2 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі за текстом - Закон №4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Звідси слідує, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, а тому особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити усі залежні та фізично можливі дії у достатньому обсязі для організації процесу виконання рішення суду, незалежно від будь-яких умов та власних суджень, оскільки інше суперечить запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

Водночас із цим, умови і порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) у разі невиконання їх у добровільному порядку державними органами поряд із нормами Закону №4901-VI визначені також і положеннями Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Так, згідно з ч.3 ст.33 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 23.06.2021р. у справі №520/13014/2020 вимога про стягнення заборгованості не дублює вимогу про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, ці вимоги є двома різними способами захисту порушеного права, які передбачають відмінний механізм виконання судових рішень; списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права є вимога про стягнення коштів.

Отже, вимога про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість (кошти) утворює один предмет позову, а вимога про стягнення заборгованості коштів призводить до виникнення іншого предмету позову.

Тому заміна одного із згаданих вище способів захисту порушеного права на інший спричиняє виникнення відмінностей у предметі доказування, котрі повинні мати незначний/несуттєвий характер на відміну від дійсної/справжньої причини заміни способу виконання рішення суду, котра навпаки - повинна мати виключну/надзвичайну природу походження, здатну виправдати фактичну заміну предмету спору.

У даному конкретному випадку рішення суду в частині перерахунку було виконано суб`єктом владних повноважень; розмір щомісячних платежів після перерахунку за загальним правилом є достатнім для забезпечення життєдіяльності людини на території України у звичайних умовах; сума боргу була обчислена суб`єктом владних повноважень самостійно; заявник жодних зауважень/заперечень/претензій до арифметичних розрахунків суб`єкта владних повноважень не висловив; доказів ухилення суб`єкта владних повноважень від проведення грошового платежу за наявності фізичної змоги ініціювати переказ коштів у власність заявника матеріали справи наразі не містять.

У спірних правовідносинах зміст та матеріали поданого державним виконавцем процесуального документа не доводять ані існування виключного випадку для зміни способу виконання постановленого судового акту в аспекті позивача (як-то: потреба у негайному лікуванні із задіянням значного обсягу фінансових видатків; відсутність інших фінансових джерел для існування, окрім суми боргу; тощо), ані існування виключного випадку для зміни способу виконання постановленого судового акту в аспекті функціонування відповідача - суб`єкта владних повноважень (як-то: вчинення відносно заявника дискримінації у спосіб проведення виплат іншим особам, які перебувають в однакових умовах та відмова у проведені платежу на користь заявника; наявність фінансових ресурсів для проведення платежу та використання цих ресурсів на інші цілі; тощо).

Тому, зважаючи на правову природу спірних правовідносин та обставини даного конкретного спору суд не знаходить підстав для зміни способу виконання судового рішення із зобов`язання здійснити з 19.02.2020р. перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці однією сумою без обмеження максимальним розміром з урахуванням фактично сплачених сум на стягнення 86.142,13грн.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 241-243, 248, 255, 295, 372, 378 КАС України, суд -

ухвалив:

Заяву старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання про зміну способу виконання рішення по справі №520/42/21 - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що ухвала підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України (негайно після підписання).

Суддя Сліденко А.В.