Справа № 570/313/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 570/313/21 пров. № А/857/6380/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року, головуючий суддя Дорошенко Н.О., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рівненський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, про визнання дій протиправними, стягнення індексу інфляції та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УСЗН Рівненської РДА, третя особа - Рівненський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та моральну шкоду.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що на підставі судових рішень у справах №2-а-889/11, №18130/11/9104, №1716/4226/2012 в Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації виникли грошові зобов`язання. З огляду на те, що відповідач виконав виплату коштів зі значною затримкою, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, оскільки рішення судів по трьох справах були виконані зі значною затримкою, позивач вважає, що ним доведено факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у виді душевних страждань, які полягають у переживаннях, викликаних судовими процесами та тривалим невиконанням рішення суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та такі кошти повинні бути нараховані незалежно від вини боржника. Також право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання рішення презюмується

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 має статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим управлінням праці на соціального захисту населення Рівненської області 11.07.2002 року, а також є ліквідатором наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, про що Рівненською облдержадміністрацією 05.07.2005 року видано посвідчення серії НОМЕР_2 .

Постановою Рівненського районного суду як адміністративного суду від 19.11.2012 року у справі №1716/4226/2012, яка набрала законної сили 24.01.2013 року (а.с.14-15, 103-104), задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рівненської райдержадміністрації; визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації щодо недонарахування та недоплати ОСОБА_1 щорічної допомоги до 5-го травня за період 2008-2010 років, як інваліду війни ІII групи в розмірі семи мінімальних пенсій за віком; щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат; компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2008-2009 роки в розмірі 0,75 відсотків від вартості путівки; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату: щорічної допомоги до 5-го травня за період 2008-2010 років як інваліду війни III групи в розмірі семи мінімальних пенсій за віком; щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2009-2010 роки; компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2008-2009 роки в розмірі 0,75 відсотків від вартості путівки.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2010 року у справі №2-а-8048/08/1770 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано неправомірними дії відповідача 2 - Управління праці та соціального захисту поселення Сарненської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 у 2007 та 2008 роках щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2007 та 2008 роки в розмірі семи мінімальних пенсій за віком; зобов`язано відповідача 2 - Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати, а відповідача 3 - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, в межах повноважень, вчинити дії по здійсненню виплат ОСОБА_1 недовиплаченої щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2007 та 2008 роки в розмірі семи мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплачених сум; визнано неправомірними дії відповідача 2 - Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 у 2007 та 2008 роках щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат; зобов`язано відповідача 2 - Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати, а відповідача 3 - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, в межах повноважень, вчинити дії по здійснено виплат ОСОБА_1 недовиплаченої одноразової грошової допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2007 та 2008 роки в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум; в решті позовних вимог позивачу відмовлено (а.с.26-29).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 року у справі №18130/11/9104 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2010 року у справі №2-а-8048/08/1770 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, стягнення заборгованості - задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації щодо відмови нарахувати та виплатити недоплачену разову щорічну грошову допомогу до 5-го травня як інваліду війни ІІІ групи за 2009 рік у відповідності до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком та щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2009 роки у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації зробити перерахунок ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни ІІІ групи за 2009 рік відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації здійснити виплату недоплаченої суми допомоги з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації зробити перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації здійснити виплату недоплаченої суми допомоги з урахуванням виплачених сум.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова набрала законної сили 04.09.2012 року.

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 року Рівненським окружним адміністративним судом 03.04.2013 року видано виконавчі листи №1 та №2 (а.с. 20-21).

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області як адміністративного суду від 12.09.2011 року у справі №2-а-889/11, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2012 року, позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, стягнення разової грошової допомоги до 5 травня та про виплату щорічної допомоги на оздоровлення задоволено повністю; визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, та відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2011 рік; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену щорічну разову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплачених сум; зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену щорічну разову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат з врахуванням виплачених сум. Постанова суду набрала законної сили 19.06.2012 року.

На виконання вказаного судового рішення Рівненським районним судом Рівненської області видано виконавчі листи (а.с.37).

Зі змісту листа Головного управління Державної казначейської служби України від 13.08.2021 №04-08/5851 видно, що на виконання постанов у справі №2-а-889/11 ОСОБА_1 нараховано та виплачено 9 163,00 грн 18.04.2019 року; у справі №1716/4226/2012 ОСОБА_1 нараховано та виплачено 11 503,00 грн 18.04.2019 року; у справі №18130/11/9104 ОСОБА_1 нараховано та виплачено 8 221,00 грн 06.03.2019 року (а.с. 105).

Вказані обставини також підтверджуються випискою з карткового рахунку позивача.

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації від 05.10.2021 року №вих-1980/01-21/21 на підставі рішень суду № 2-а-889/11 від 12.09.2011 року, № 1716/4226/2012 від 19.11.2012 року та № 18130/11/9104 від 28.08.2012 року, на кожну допомогу, зазначену у рішеннях суду проводилося окреме нарахування та надавався окремий розрахунок, відповідно до зазначеного рішення. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за рішеннями суду на потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, 3 групи, інваліда війни ОСОБА_1 .

Щорічна разова допомога до 5 травня у 2011 році нарахована та виплачена у розмірі 800 грн, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.2011 року № 341. За рішенням суду на виконання постанови від 12.09.2011 року № 2а-889/11 в розмірі семи мінімальних пенсій.

Мінімальна пенсія за віком 01.04.2011 року - 764 грн. Виплачена сума - 4548 грн.

Щорічна допомога на оздоровлення, ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", за рішенням суду на виконання постанови від 12.09.201 1 № 2а-889/11 в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення за 2011 рік нарахована та виплачена в розмірі 90 грн згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Мін. з/п в 1 кв. 2011 року - 941 грн. Виплачена сума - 4615 грн.

Щорічна разова допомога до 5 травня у 2009 році нарахована та виплачена у розмірі 380 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 № 211, у 2010 році нарахована та виплачена у розмірі 800 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 № 299, за рішенням суду на виконання постанови за рішенням суду на виконання постанови від 19.11.2012 № 1716/4226/2012 в розмірі семи мінімальних пенсій.

Мін.пенсія за віком 01.04.2009 року - 498 грн.

Мін.пенсія за віком 01.04.2010 року - 706 грн.

Виплачена сума - 7248 грн.

Щорічна допомога на оздоровлення, ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", за рішенням суду на виконання постанови від 19.11.2012 року № 1716/4226/2012 в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік нарахована та виплачена в розмірі 90 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Мін. з/п в 1 кв. 2010 року - 869 грн. Виплачена сума - 4255 грн.

Відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при самостійному санаторно-курортному лікуванні чи відпочинку особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується компенсація вартості путівки в Україні у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. В 2008-2009 році відповідна постанова Кабінету Міністрів України не була прийнята. Зробити розрахунок компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2008-2009 роки за рішенням суду на виконання постанови від 19.11.2012 №1716/4226/2012 в розмірі 0,75 відсотків від вартості путівки неможливо.

Щорічна допомога на оздоровлення, ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", за рішенням суду на виконання постанови від 28.08.2012 №18130/11/9104 в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 - 2009 роки нарахована та виплачена в розмірі 90 грн, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.20005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Мін. з/п в 1 кв. 2007 року - 400 грн.

Мін. з/п в 1 кв. 2008 року - 515 грн.

Мін. з/п в 1 кв. 2009 року - 605 грн.

Виплачена сума - 5115 грн., з урахуванням виплачених сум.

Щорічна разова допомога до 5 травня у 2009 році нарахована та виплачена у розмірі 380 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 року №211.

Мін.пенсія за віком 01.04.2009 року - 498 грн. Виплачена сума - 3106 грн (а.с.108-109).

На заяву позивача щодо не нарахування індексації та 3 % річних по справах, зокрема, №2-а-889/11 від 12.09.2011 року, №1716/4226/2012 від 19.11.2012 року та №18130/11/9104 від 28.08.2012 року Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації листом від 10.09.2020 року №2358/01-21/19 повідомило, що постанови суду були виконанні в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що норми Цивільного кодексу України, зокрема, ті, що регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, не застосовуються. Також, в межах спірних правовідносин порушень прав позивача не доведено, жодних належних доказів заподіяння моральної шкоди не подано та нічим не підтверджено заявлений розмір відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який є спеціальним законом та визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та соціального захисту потерпілого населення. Поряд з цим, Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення.

Згідно із статтею 625 ЦК України «…2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Статтею 509 ЦК України передбачено, що «1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.»

Відповідно статті 11 даного кодексу « 1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини;…».

Однак, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували правовідносини, що виникли не на підставі договорів чи інших правочинів, та не пов`язані відносинами, що виникають між боржником та кредитором, передбачених Цивільним кодексом України.

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах.

Тому, дія статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання на спірні правовідносини не поширюється.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Також, стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Зазначаючи про моральні страждання, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із незаконними діями відповідача.

Отже, зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі №570/313/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький