Справа № 160/666/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2023 року Справа № 160/666/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником - адвокатом Коханом Валерієм Миколайовичем, до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1106-13/VІІІ від 02.06.2022 «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду»;
Ухвалою суду від 16.01.2023 поновлено строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Разом з відзивом представником позивача було подано клопотання про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та про залишення без руху позовної заяви, у задоволенні яких ухвалами суду від 15.02.2023 відмовлено.
16.05.2023 до суду надійшло подане представником відповідача клопотання Личківської сільської ради про закриття провадження у справі, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою від 22.05.2023.
Станом на час розгляду справи відповіді на відзив та заперечень до суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 16.10.2014.
У постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 160/4380/21 зазначено, що, як встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.06.2018 № 4-2171/15-18 СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення (пасовищ) державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за межами населених пунктів.
На замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоленд-2000» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, площею 2,00 га.
У подальшому позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та за результатами розгляду такої заяви позивачу Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано відповідь, оформлену листом від 14.05.2019 № Д-2451/0-1612/0/20-19, зі змісту якої вбачається, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність здійснюється за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Личківська сільська рада увійшла у Личківську сільську об`єднану територіальну громаду.
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області запропонувало позивачу звернутися до Личківської сільської об`єднаної територіальної громади для отримання погодження та надати повторно проект для затвердження.
01.07.2020 позивач звернулась до Личківської сільської ради із заявою про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації та надання у власність.
14.09.2020 Личківською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення за № 1036-20/VII, яким відмовлено ОСОБА_1 у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі в приватну власність, площею 2,000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради, у зв`язку з тим, що:
- дозвіл на розробку документації із землеустрою був наданий Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області без погодження Личківської сільської ради та без врахування звернення ради про резервування земельних ділянок для створення громадських пасовищ;
- розташування зазначеної у клопотанні ОСОБА_1 земельної ділянки співпало із земельною ділянкою, яка передбачена для громадських пасовищ;
- бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене у клопотанні та проекті землеустрою, не відповідає вимогам та принципам техніко-економічного розвитку Личківської територіальної громади, зокрема: захисту і задоволення потреб мешканців громади у створенні громадського пасовища (яким вони добросовісно, відкрито і безперервно користувалися більше 15 років); збереження та примноження поголів`я худоби на території громади; стимулюванні створенню, розвитку та діяльності сімейних ферм.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою старшого державного виконавця Магдалинівського відділу державної виконавчої служби у Новомосковоському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко М.А. від 25.11.2021 було відкрито виконавче провадження № 67647570 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
27.01.2022 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 67647570, у якій зазначено, що станом на 27.01.2022 боржник Личківська сільська рада не виконав рішення, яке неможливо виконати без участі боржника, а також що 27.01.2022 державним виконавцем направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
Рішенням Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1106-13/VIII від 02.06.2022 «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду» відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, кадастровий номер :01:002:1240, та надання у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у зв`язку з тим, що:

- ОСОБА_1 не зверталася до Личківської сільської ради за отриманням погодження щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад»;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:002:1240 зі складом угідь пасовище увійшла до складу земельної ділянки, яка була створена шляхом об`єднання земельних ділянок для громадського пасовища з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, відповідно до ч. 2 ст. 34 Земельного кодексу України для забезпечення потреб жителів села Личкове у випасанні худоби, сприяння розвитку самого скотарства, зокрема, молочного та м`ясного поголів`я великої рогатої худоби, збільшення виробництва продукції тваринництва;

- відсутністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1240 площею 2,000 га.

У рішенні Личківської сільської ради № 1106-13/VIII від 02.06.2022 зазначено, що рішення прийнято після заслухання начальника земельного відділу виконавчого комітету Личківської сільської ради щодо виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/4380/21 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1240, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківської сільської ради (за межами населених пунктів), для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_1 . При прийнятті рішення Личківська сільська рада керувалась ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 33, 79-1, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, Законом України «Про Державний земельний кадастр», ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та врахувала рекомендації постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ситуацій.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини першої статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно з частиною першою статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Пунктом «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,00 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частинами десятою, одинадцятою статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 року № 5245-VI (далі - Закон № 5245-VI), який набрав чинності з 1 січня 2013 року, було внесено зміни до Земельного кодексу України, зокрема до статті 122, де розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності визначено відповідні управління Держземагентства (в подальшому Управління Держгеокадастру).

З урахуванням змін до Земельного кодексу України, внесених Законом № 5245-VI, з 1 січня 2013 року Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дніпропетровської області до моменту передачі цих земель об`єднанням територіальних громад.

Рішенням Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області «Про створення громадських пасовищ» № 469-13/VII від 05.09.2019 було вирішено створити громадські пасовища на території виконавчого комітету Личківської сільської ради за рахунок земель комунальної власності та земель сільськогосподарського призначення, переданих із державної власності до комунальної власності виконавчого комітету Личківської сільської ради та земель запасу комунальної власності в межах населених пунктів пунктів для забезпечення потреб власників худоби та здійснення випасання громадського поголів`я.

Рішенням Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби» № 470-13/VII від 05.09.2019 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту с. Личкове для сінокосіння та випасання худоби для створення громадського пасовища орієнтовною площею 98,1227 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, переданих із державної власності до комунальної власності виконавчого комітету Личківської сільської ради шляхом об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1240.

02.06.2021 Личківською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення «Про затвердження проекту землеустрою на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби» № 319-5/VIII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту с. Личкове для сінокосіння та випасання худоби для створення громадського пасовища площею 98,1227 га кадастровий номер :01:002:1406 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, переданих із державної власності до комунальної власності виконавчого комітету Личківської сільської ради згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18.06.2019 № 4-1565/15-19-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.11.2019 шляхом об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1240.

У додатку до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.11.2019 за № 144 містяться відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1240, площею 2,00 га, розташовану на території Личківської сільської ради, цільове призначення землі запасу, та зазначенням про те, що відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку та обмеження у використанні земельної ділянки відсутні.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 261754427 від 16.06.2021 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1406, площею 98,1227 га, було зареєстровано за виконавчим комітетом Личківської сільської ради на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2021 № 58771269. Підставою для державної реєстрації зазначено рішення органу місцевого самоврядування № 469-13/VII від 05.09.2019 та № 319-5/VIII від 02.06.2021.

Як було зазначено вище, відповідно до Розпорядження № 60-р розпочалась передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність.

З набранням чинності вказаними змінами законодавства та делегуванням повноважень з управління землями сільськогосподарського призначення органам місцевого самоврядування, законодавством не зобов`язано зацікавлених осіб повторно отримувати дозволи на розроблення проектів землеустрою та не визначено, що раніше видані дозволи є нечинними. Також не передбачено, що проекти землеустрою, розроблені на підставі отриманих раніше дозволів та погоджені відповідно до законодавства, чинного на момент, коли розпорядником земель сільськогосподарського призначення були управління Держгеокадастру, не можуть бути затверджені органом місцевого самоврядування, який став розпорядником земель сільськогосподарського призначення.

При зверненні до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою, позивачем було подано проект землеустрою, розроблений на підставі дозволу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та погоджений у порядку, визначеному Законом України «Про землеустрій» та Земельним кодексом України.

Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Личківської сільської ради, був виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області в межах повноважень та є чинним.

Приписи статті 117 Земельного кодексу України, як і інші нормативно-правові акти, якими регулюються земельні відносини відповідної категорії, не містять застережень щодо нечинності усіх попередньо виданих дозвільних документів, необхідних для одержання безоплатно у власність земельних ділянок, переданих з державної у комунальну власність, на час вчинення такої передачі.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 160/5982/19, який відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом.

Позивач обґрунтовано розраховувала на позитивне рішення у питанні передачі земельної ділянки у власність з огляду на дотримання нею визначених законодавством процедур та наявність постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 160/4380/21, яка набрала законної сили, та якою зобов`язано Личківську сільську раду у строк, визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером № :01:002:1240, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою рішенням № 1106-13/VIII від 02.06.2022, відповідач порушив справедливий баланс інтересів сторін. Крім того, у даному випадку повноваження відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення не були дискреційними, оскільки вказаною вище постановою суду апеляційної інстанції було зобов`язано Личківську сільську раду вчинити визначені судом дії, а саме затвердити проект землеустрою. Однак відповідачем було прийнято рішення про відмову в його затвердженні.

Відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Посилаючись у тому числі на зазначене положення, відповідач у відзиві зазначає про відсутність підстав для безоплатної передачі земель комунальної власності у приватну власність позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок. Відтак, учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відомості про вжиття відповідачем заходів з метою виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 160/4380/21 з моменту набрання нею законної сили і до виникнення обставин, якими обґрунтовано неможливість її виконання, відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1106-13/VІІІ від 02.06.2022, що є підставою для його скасування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Личківської сільської ради у строк, визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1240, площею 2,0 га, розташованої на території Личківської сільської ради (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства вже вирішено у судовому порядку та задоволено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 у справі № 160/4380/21, яка набрала законної сили та підлягає обов`язковому і безумовному виконанню Личківською сільською радою. Отже, в межах даного провадження відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, яким повторно відмовлено їй у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у приватну власність, порушується право позивача на отримання у власність земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації, та завдано відповідачем моральної шкоди позивачу. Така шкода виявляється у негативних емоціях (психічне напруження, нервозність та роздратованість, відчуття несправедливості та приниження, невизначеність і розчарування), які впливають на взаємини з іншими людьми, настрій позивача, її здоров`я, та з часом досягли рівня страждання.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У даному у випадку позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок протиправних дій або бездіяльності відповідача. Позивач не довела належними та достатніми доказами факт заподіяння їй моральної шкоди, настання тих негативних наслідків, про які вона вказує, та причинного зв`язку між ними та оскаржуваним рішенням Личківської сільської ради. Сам по собі факт протиправності оскаржуваного рішення відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Також позивач жодним чином не обґрунтовує розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 60000,00 грн, а тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди не підлягає задоволенню.

З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Матеріали справи не містять документального підтвердження понесення позивачем інших судових витрат, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1106-13/VІІІ від 02.06.2022 «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Личківська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, місцезнаходження: 51140, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Личкове, вул. Центральна, буд. 103, .

Повний текст рішення складено 22.05.2023.

Суддя В.В. Рянська