Справа № 640/24983/19
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 640/24983/19

адміністративне провадження № Зв/990/30/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Орел П.Ю.,

представника позивача - адвоката Штундера Я.Г.,

представника відповідача - Стрільчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у справі № 640/24983/19

за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач) про:

1.1. визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 14.11.2019 № 1498 ц про звільнення з посади прокурора;

1.2. поновлення на посаді прокурора відділу підготовки матеріалів організаційного забезпечення діяльності (Секретаріат) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 18.11.2019;

1.3. стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.11.2019 і до моменту фактичного поновлення на роботі;

1.4. стягнення з Генеральної прокуратури України на користь позивачки вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

2. Звернення до суду з цим позовом було спричинене незгодою позивачки з підставами її звільнення. На її погляд, реорганізації чи ліквідації Генеральної прокуратури України, як то передбачає пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), не відбулося, а перейменування цього органу на "Офіс Генерального прокурора" не може бути підставою для звільнення прокурора з посади.

3. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 адміністративний позов задоволено частково.

3.1. Визнано протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії від 29.10.2019 № 6 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

3.2. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України про звільнення позивачки з посади та з органів прокуратури від 14.11.2019 № 1498ц. Поновлено позивачку на рівнозначній посаді прокурора відділу підготовки матеріалів організаційного забезпечення діяльності (Секретаріат) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 18.11.2019.

3.3. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.11.2019 до дати фактичного поновлення на роботі, у порядку та за алгоритмом визначеним постановами Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, та № 1155 від 11.12.2019 «Про умови оплати праці прокурорів», яка набрала чинності 16.01.2020, з урахуванням пункту 3 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX.

3.4. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Суди обох інстанцій зазначили, що умова обов`язкового успішного проходження атестації для переведення на посади в обласних прокуратурах, за наслідками якої прийнято спірне рішення кадрової комісії, запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX (далі - Закон №113-IX) та проводиться за наявності обставин, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII (ліквідації чи реорганізації органу прокуратуру, в якому прокурор обіймає посаду, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури). Однак у даному випадку ні реорганізація, ні ліквідація Генеральної прокуратури України, в якій працювала позивачка, не відбувалася, накази про скорочення штатів не видавалися. Тому, на думку судів попередніх інстанцій, звільнення позивачки є протиправним.

5. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 08.06.2022 скасував рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021; ухвалив нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі відмовив.

6. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, Верховний Суд указав, що у пункті 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ) вказівку на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, як на підставу для звільнення прокурора, необхідно застосовувати до спірних правовідносин у випадках, які визначені нормами спеціального Закону № 113-ІХ, що передбачають умови проведення атестації (а саме три етапи, визначені пунктом 6 розділу І Порядку № 221 відповідно до Закону № 113-ІХ).

6.1. Виходячи із системного аналізу положень абзацу першого пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX, підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

6.2. Крім того, Верховний Суд зазначив, що законодавець, увівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, окреслив, які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.

6.3. Відповідно, набрання прокурором за результатами іспиту у формі анонімного тестування кількості балів, що є меншою за прохідний бал для успішного складання іспиту, є безумовною підставою згідно з пунктом 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і пункту 5 розділу ІІ Порядку № 221 для його недопуску до наступних етапів атестації та прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Прийняти інше, крім указаного, рішення не було правових підстав.

6.4. Верховний Суд зауважив, за наявності відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачкою атестації, Генеральна прокурора України на підставі вказаної норми Закону № 113-IX видала оскаржуваний наказ про звільнення позивачки із посади та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII. Звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

6.5. З огляду на наведені обставини, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідачем обґрунтовано визначено звільнення позивачки на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII з підстав, передбачених підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX.

ІІ. ПРОВАДЖЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

7. 03.04.2023 ОСОБА_1 (далі - заявниця) звернулася до Верховного Суду із заявою про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.06.2022 у справі № 640/24983/19 за виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

8. Приводом для звернення до суду з цією заявою її автор зазначила Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора).

8.1. У цьому Рішенні Конституційний Суд України, відповідаючи на питання, порушені у конституційній скарзі її автора (щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, згідно з яким: «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII), дійшов таких висновків: (1) оспорюваний припис Закону № 113-IX є таким, що суперечить статті 6, частині другій статті 19, частині другій статті 85, частині другій статті 1311 Конституції України; (2) оспорюваний припис Закону № 113-IX не відповідає конституційному принципові верховенства права в аспекті вимоги юридичної визначеності, унаслідок чого цей припис не можна вважати "правом" у державі, керованій верховенством права (правовладдям).

8.2. З уваги на це Рішення і викладені в ньому мотиви, заявниця просить переглянути постанову Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 640/24983/19 за виключними обставинами, відтак скасувати цю постанову суду касаційної інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні касаційної скарги Офісу Генерального прокурора і залишити без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 в цій справі.

8.3. Обґрунтовуючи заяву заявниця зазначає про те, що при вирішенні справи був застосований пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX й оскільки цей пункт - відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 - визнаний неконституційним, виходить, що її (позивачку) не попередили про майбутнє звільнення, що є грубим порушенням трудового законодавства, відтак і підставою для визнання незаконним звільнення з прокуратури.

9. Ухвалою Верховного Суду від 05.04.2023 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 640/24983/19.

10. Від Офісу Генерального прокурора на адресу суду касаційної інстанції 19.04.2023 надійшов відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами , в якій останній зазначає, що заява ОСОБА_1 є безпідставною і необгрунтованою та не підлягає задоволенню. Відповідач зауважив, що за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.01.2019 (справа № 820/2462/17), від 19.11.2018 (справа № 755/4893/18 (755/18431/15-а), від 15.05.2019 (справа № 640/20317/16а), від 23.12.2019 (справа № № 814/1274/17), від 17.03.2020 (справа № 826/7286/18).

10.1. Крім того, відповідач зазначив, що на момент вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій та ухвалення оскаржуваної постанови положення п. 6 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ були чинними. При цьому, зауважив, що Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 норми Закону № 113-ІХ, які були застосовані судами у справі № 640/24983/19, неконституційними не визнавалися.

11. Ухвалою Верховного Суду від 02.05.2023 закінчено підготовку та призначено вказану заяву ОСОБА_1 до розгляду у відкритому судовому засіданні 18.05.2023.

12. Представник позивача у судовому засіданні подану заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

13. Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви позивачки про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

ІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

15. За частиною шостою статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

16. Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

17. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 365 КАС України).

18. Колегія суддів зважила на те, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку із встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, уже було предметом розгляду Верховного Суду. Зокрема об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала це питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави.

19. У постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цьому зв`язку висловила позицію, згідно з якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися "не виконаним" у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави. У тій самій постанові значиться також, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення суду першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

20. Аналогічну позицію щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підтримала в ухвалі від 21.12.2022 у справі №140/2217/19 та в ухвалі від 22.12.2022 у справі № 805/1312/16-а.

21. Такий самий підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі № 600/1450/20-а (ухвала від 13.04.2023), у справі № 140/11713/20 (ухвала від 27.04.2023), у справі № 240/35883/21 (ухвала від 27.04.2023), у справі № 200/5229/20-а (ухвала від 27.04.2023), у справі №420/1255/21 (ухвала від 03.05.2023), у справі № 160/6238/20 (ухвала від 03.05.2023), у справі № 420/1319/21 (ухвала від 04.05.2023), у справі № 420/4572/20 (ухвала від 03.05.2023), у справі № 380/21729/21 (ухвала від 09.05.2023), у справі № 580/2313/20 (ухвала від 10.05.2023), у справі № 620/4397/20 (ухвала від 11.05.2023).

22. Крім того, дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини першої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження "якщо рішення суду ще не виконане") - на підставі якого у справі № 4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

23. Тож дотримуючись окресленої правової позиції щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, колегія суддів у цій справі виходить з того, що постанова Верховного Суду (ухвалена у складі колегії суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді) від 08.06.2022 у справі № 640/24983/19, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернулася ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

24. З наведених мотивів варто додати також, що пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 і має значення для вирішення наступних справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду у спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

25. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

26. За частиною першою статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 359, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 640/24983/19.

Постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 640/24983/19 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 травня 2023 року.

Головуючий суддя Л.О. Єресько

Судді М.В. Білак

О.А. Губська