Справа № 140/7237/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7237/22 пров. № А/857/3769/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання судового рішення (суддя суду І інстанції: Каленюк Ж.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 27.01.2023р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

01.11.2022р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; зобов`язати прокуратуру Волинської обл. нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в період з 02.03.2020р. по 22.03.2020р. включно із урахуванням всіх передбачених законодавством надбавок та доплат в сумі 17336 грн. 48 коп. (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 22.11.2022р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із розглядуваним позовом; вирішено розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.27-28).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. заявлений позов задоволено частково; стягнуто з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 недоплачений середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. в сумі 11295 грн. 90 коп., з відрахуванням відповідних податків та обов`язкових платежів; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.71-76).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Волинська обласна прокуратура, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.77-82).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 прокуратурою згідно платіжного доручення № 142 від 09.02.2021р. нараховано та виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. в сумі 6040 грн. 58 коп., з урахуванням податків та обов`язкових платежів до бюджету.

Під час вказаної виплати апелянтом були враховані вимоги діючого законодавства.

Водночас, здійснюючи ОСОБА_1 розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, останній залишив поза увагою правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.04.2020р. у справі № 810/3246/16, яка стосується правильного застосування Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

Наголошує на тому, що судом фактично вже розглянуто питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови апеляційного суду від 02.03.2020р. у справі № 803/63/16 в частині негайного поновлення на посаді. Оскільки прокуратурою рішення суду виконано, тому обраний позивачем спосіб захисту, як звернення до суду із позовом про донарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в справі № 803/63/16 за період з 02.03.2020р. по 22.03.2020р. включно не передбачений чинним законодавством.

У розглядуваному випадку позивач не погоджується з постановою державного виконавця від 17.02.2022р. про закінчення виконавчого провадження, порядок оскарження якої визначений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»; ОСОБА_1 не скористався правом на звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконання рішення суду.

Також із розглядуваним позовом ОСОБА_1 звернувся із пропуском строку звернення до суду, поважних причин його пропуску не навів.

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.108-111).

В свою чергу, відповідач надіслав до апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, згідно якого Волинським окружним адміністративним судом 07.08.2020р. вже розглянуто справу № 140/6040/20 за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Волинської обл. про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду апеляційної інстанції від 02.03.2020р. у справі № 803/63/16 в частині негайного поновлення на посаді.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в справі № 140/7237/22 фактично є аналогічними (однаковими є предмет позову, підстава позову та сторони по справі), які ним заявлялися у справі № 140/6040/20, тільки з іншим формулюванням позовної вимоги.

За таких умов провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України (а.с.113-119).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено під час судового розгляду, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020р. у справі № 803/63/16 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019р. про відмову у задоволенні позову скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Волинської обл. № 1к від 04.01.2016р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської обл. на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської обл. з 04.01.2016р.; стягнуто з прокуратури Волинської обл. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2016р. по 02.03.2020р. в сумі 448728 грн. 80 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому постанову в частині поновлення на посаді та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання (а.с.45-51).

Наказом прокуратури Волинської обл. № 135к від 20.03.2020р. «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді» поновлено позивача на посаді прокурора відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської обл. з 04.01.2016р.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.01.2021р. у справі № 803/63/16 зазначену постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020р. у справі № 803/63/16 у частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в решті рішення апеляційного суду залишено без змін.

Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021р. у справі № 803/63/16 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019р. та прийнято нове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зобов`язано прокуратуру Волинської обл. нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 04.01.2016р. до 01.03.2020р. в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися у період з 04.01.2016р. до 01.03.2020р. із врахуванням довідок № 18-216 від 18.05.2016р., № 21-240 від 02.04.2021р., № 21-239 від 02.04.2021р. (а.с.60-64).

Водночас, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 зобов`язано прокуратуру Волинської обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. включно, з урахуванням усіх надбавок та доплат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.52-56).

Вказане рішення суду набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020р., при цьому було частково змінене в частині мотивів відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання видати службове посвідчення, а в решті - залишено без змін (а.с.57-59).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 відповідачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. в сумі 6040 грн. 58 коп. (з урахуванням податків та обов`язкових платежів до бюджету - 1147 грн. 91 коп.), що стверджується довідкою від 01.03.2021р. (а.с.7).

Платіжним дорученням № 142 від 09.02.2021р. ОСОБА_1 виплачені грошові кошти в розмірі 4862 грн. 67 коп. (а.с.39).

09.07.2021р. Волинський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у справі № 140/6040/20, який був пред`явлений для примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.10.2021р. відкрито виконавче провадження № 67036384 з примусового виконання виконавчого листа в справі № 140/6040/20 (а.с.3).

Виконавче провадження № 67036384 закінчено відповідно до постанови державного виконавця ВП № 67036384 від 17.02.2022р. (а.с.4-5) на підставі повідомлення боржника про виплату ОСОБА_1 коштів в сумі 4862 грн. 67 коп.

За змістом листа Волинської обласної прокуратури № 27-48вих-21 від 01.03.2021р. розмір заробітної плати прокурора відділу прокуратури Волинської обл. за березень 2020 року становив з урахуванням 30-відсоткової надбавки за вислугу років від посадового окладу, 22590 грн. 53 коп. (посадовий оклад - 5730 грн., надбавка за вислугу років - 1719 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи 5214 грн. 30 коп., премія 9927 грн. 23 коп.). Відповідно до довідки про середній заробіток за час затримки виконання рішення суду середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 431 грн. 47 коп., та за період з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. нараховано 6040 грн. 58 коп. (431,47 х 14 робочих днів) (а.с.6).

Не погоджуючись із розрахунком суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірним є порядок обчислення середнього заробітку та виплачена сума за час затримки в поновленні ОСОБА_1 на роботі з огляду на те, що вирішуючи спір у справі № 140/6040/20, суд застосував спосіб захисту порушених прав шляхом зобов`язання прокуратури Волинської обл. здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, при цьому рішення суду не містить конкретної суми, належної до стягнення на користь позивача, а також відсутні висновки про застосування Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., при обрахунку цієї суми.

Між тим, середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України № 108/95-ВР від 24.03.1995р. «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у вказаному Порядку.

При цьому, в рішенні суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 встановлено наявність у позивача права на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а також період затримки, але конкретний розмір середнього заробітку з наведеними обґрунтованими розрахунками, суд не визначив. Незгода із розрахунком виплаченої суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за таких обставин не позбавляє позивача права звернутися до суду за вирішенням спору у порядку позовного провадження (з відповідними позовними вимогами про стягнення належної суми з відповідача).

Судом встановлено наявність спору між сторонами в частині порядку нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, що по суті є похідними вимогами після розгляду та виконання рішення суду в основній справі (справі № 803/63/16).

За період затримки з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. (14 робочих днів) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 17336 грн. 48 коп. (1238,32 х 14 днів). Оскільки позивачу фактично було нараховано 6040 грн. 58 коп., то різниця між сумою, що підлягає нарахуванню, і нарахованою становить 11295 грн. 90 коп. При цьому, з довідки про середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 01.03.2021р. слідує, що відповідач положення п.10 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., не застосував.

Окрім цього, до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (ст.236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Позовні вимоги, які стосуються стягнення позивачеві належної йому заробітної плати, відповідно до ст.233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду такими, що не в повній мірі відповідають нормам діючого законодавства, з огляду на таке.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018р. у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За правилами п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Умовами застосування цієї підстави для закриття провадження у справі є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони мають співпадати) та остаточне вирішення тотожного спору рішенням або постановою суду, ухвалою про закриття провадження в адміністративній справі, яке набрало законної сили.

Необхідно зауважити на тому, що тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018р. у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 зобов`язано прокуратуру Волинської обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. включно, з урахуванням усіх надбавок та доплат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020р., при цьому було частково змінене в частині мотивів відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання видати службове посвідчення, а в решті - залишено без змін.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 відповідачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.03.2020р. по 20.03.2020р. в сумі 6040 грн. 58 коп. (з урахуванням податків та обов`язкових платежів до бюджету - 1147 грн. 91 коп.).

Платіжним дорученням № 142 від 09.02.2021р. позивачу виплачені грошові кошти в розмірі 4862 грн. 67 коп.

Звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі ОСОБА_1 мотивував невиконанням рішення суду в справі № 140/6040/20, неправильним нарахуванням коштів за час затримки виконання рішення суду, а також необхідністю визначення конкретної суми коштів, які підлягають стягненню на його користь за час затримки виконання рішення суду за умови відповідного застосування приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

Проаналізувавши підстави та предмет позову та враховуючи склад сторін у цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в рішенні суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 встановлено наявність у позивача права на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а також період затримки, але конкретний розмір середнього заробітку з наведеними обґрунтованими розрахунками, суд не визначив. Незгода із розрахунком виплаченої суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за таких обставин не позбавляє позивача права звернутися до суду за вирішенням спору у порядку позовного провадження (з відповідними позовними вимогами про стягнення належної суми з відповідача).

Також судом помилково кваліфікована розглядувана ситуація як наявність спору між сторонами в частині порядку нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, що по суті є похідними вимогами після розгляду та виконання рішення суду в основній справі (справі № 803/63/16).

Із змісту рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2020р. у справі № 140/6040/20 слідує, що суд вказав лише період, за який відповідач повинен нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

При цьому, застосовуючи приписи ст.236 КЗпП України, суд не визначив суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, яка підлягає стягненню, а також не навів розрахунку цієї суми.

Водночас, суд, встановивши право позивача на виплату середнього грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду, зобов`язаний визначити суму такого відшкодування, а не зобов`язувати відповідача провести її нарахування та виплату.

В справі № 140/6040/20 відповідачем виступала прокуратура Волинської обл.; ухвалою суду від 03.08.2021р. заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; замінено в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Волинської обл. про зобов`язання вчинити дії, скасування наказу (в частині) сторону виконавчого провадження, а саме боржника - прокуратуру Волинської обл. на правонаступника - Волинську обласну прокуратуру, вказаного у виконавчому листі № 10539/2021р., виданого Волинським окружним адміністративним судом 09.07.2021р. у справі № 140/6040/20.

Отже, фактично як у справі № 140/6040/20, так й у справі № 140/7237/22 відповідачем є один і той самий суб`єкт владних повноважень; в справі № 140/6040/20 предметом розгляду, серед іншого, була вимога про середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в період з 02.03.2020р. по 22.03.2020р.

У справі, що розглядається, предметом позову є також стягнення з відповідача Волинської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за той же період, що визначений у справі № 140/6040/20.

Наведене свідчить, що судами вже досліджувалась вимога та докази в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 02.03.2020р. по 22.03.2020р. і позивач мав змогу висловити свої заперечення стосовно розрахунку середнього заробітку за спірний період.

Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права. (п.7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі № 9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому.

Колегія суддів зауважує, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав.

У разі незгоди із вирішенням судом позовних вимог у справі № 140/6040/20, позивач мав право оскаржити судові рішення у цій справі в апеляційному та касаційному порядках. Водночас з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що вказане рішення у справі № 140/6040/20 в частині обчислення та визначення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не були предметом оскарження ОСОБА_1 ані в апеляційному, ані в касаційному порядках.

На виконання рішення суду у справі № 140/6040/20 відповідачем нараховано та виплачено йому середній заробіток в розмірі 4862 грн. 67 коп.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у разі невиконання/часткового виконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, а також процесуальними положеннями КАС України.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині 1 ст.11 цього Закону йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 686/23317/13-а.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, положеннями ч.1 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (у цьому випадку в рамках адміністративної справи № 140/6040/20).

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що в розглядуваному випадку звернення позивача до суду свідчить про його незгоду із рішенням суду в справі № 140/6040/20 в частині нарахованої до стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду і фактично є спробою переглянути рішення суду, яке набрало законної сили, що не передбачено процесуальним законом.

Конституцією України гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права, одним із аспектів якого є принцип правової певності. Цей принцип, серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії», п.61).

За приписами абз.1 ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки питання щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду на користь позивача в судовому порядку вирішено (рішення суду в справі № 140/6040/20 набрало законної сили) і не може бути повторно розглянуто, апеляційний суд приходить до переконання про те, що постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Волинську обласну прокуратуру.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, п.3 ч.1 ст.315, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. в справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, - скасувати, провадження в адміністративній справі № 140/7237/22 - закрити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Волинську обласну прокуратуру.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 22.05.2023р.