Справа № 160/9228/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 травня 2023 року Справа №160/9228/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у визначенні ОСОБА_1 пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн.), обмеженні розміру індексації та відмові здійснювати обчислення, нарахування, виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії (обчислення, нарахування, виплату з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію в розмірі 5377,90 грн. з урахуванням індексацій цієї суми відповідно до постанови КМУ від 01.04.2020 № 251 в розмірі 1,11 з 01.05.2020; згідно постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 у розмірі 1,11 з 01.03.2021; відповідно постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 у розмірі 1,14 з 01.03.2022; згідно постанови КМУ від 24.02.2023 № 168 у розмірі 1,197 з 01.03.2023 (без обмежень розміру).

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Оскільки 06.05.2023-07.05.2023 були вихідними днями, суд вирішує питання про відкриття провадження на підставі положень ч.6 ст.120 КАС України в перший робочий день 08.05.2023.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що форма та зміст позовної заяви закріплені у статті 160 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

При цьому, зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Наведений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 по справі № 640/7310/19.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Так, суд акцентує увагу позивача, що останній до суду звернувся із вимогою про визнання протиправними дій Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у визначенні ОСОБА_1 пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн.), обмеженні розміру індексації та відмові здійснювати обчислення, нарахування, виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020.

В той же час, суд звертає увагу, що позивач просить суд зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії (обчислення, нарахування, виплату з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію в розмірі 5377,90 грн. з урахуванням індексацій цієї суми відповідно до постанови КМУ від 01.04.2020 № 251 в розмірі 1,11 з 01.05.2020; згідно постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 у розмірі 1,11 з 01.03.2021; відповідно постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 у розмірі 1,14 з 01.03.2022; згідно постанови КМУ від 24.02.2023 №168 у розмірі 1,197 з 01.03.2023 (без обмежень розміру).

Проте, всупереч вищенаведених норм прохальна частина позову не містить жодних вимог про оскарження дій/бездіяльності/рішень відповідача стосовно нездійснення та/або відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії (обчислення, нарахування, виплату з урахуванням раніше виплачених сум) «з урахуванням індексацій цієї суми згідно постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 у розмірі 1,11 з 01.03.2021; відповідно постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 у розмірі 1,14 з 01.03.2022; згідно постанови КМУ від 24.02.2023 №168 у розмірі 1,197 з 01.03.2023 (без обмежень розміру)».

Водночас, суд зауважує, що за положеннями частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

В силу частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже зазначено судом вище, позивачем в позовній заяві оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зокрема, щодо відмови здійснювати обчислення, нарахування, виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020.

З матеріалів позову судом встановлено, що 02.03.2023 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із:

- заявою, у якій просив навести детальний розрахунок визначення розміру показників для визначення пенсії, зокрема доплати за понаднормовий стаж (як розраховано, чим обумовлено розмір, чи наявна помилка, тощо), посилаючись на те, що 19.02.2023 за його заявою вдруге здійснено перерахунок пенсії на підставі ч. 4 ст. 42 Закону Закон №1058-ІV. Також на підставі постанови КМУ від 24.02.2023 № 168 проведено з 01.03.2023 індексації розміру пенсії відповідно до вимог чинного законодавства на коефіцієнт 1,197. Проте, обмежено індексацію на суму 468,26 грн. Згідно із документів, які містяться у Електронному кабінеті пенсіонера на веб-порталі ПФУ, пенсія ОСОБА_1 складала 3727,76 грн., а склала 5696,02 грн. Водночас суми, на які збільшено пенсію окремо за індексацією на підставі постанови КМУ від 24.02.2023 № 168 та окремо на підставі ч. 4 ст. 42 Закону №1058-ІV не зазначено;

- двома скаргами аналогічного змісту, у яких просив провести перерахунок його пенсії з моменту призначення, визначити правильний розмір пенсії, а також виплатити різницю між недоотриманими сумами пенсії за відповідний період. У відповіді на дану заяву прошу навести детальний розрахунок визначення розміру показників для визначення пенсії, зокрема доплати за понаднормовий стаж (як розраховано, чим обумовлено розмір, чи наявна помилка, тощо). В скарзі, зокрема, зазначено, що згідно із документів, які містяться у Електронному кабінеті пенсіонера на веб-порталі ПФУ для визначення розміру заробітної плати (доходу), яка враховувалась для обчислення розміру пенсії за віком (ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV) обраховувався заробіток за 2016, 2017 роки, що передували даті призначення пенсії - 20.11.2018. Згідно відомостей, зазначених в «Розрахунку заробітку для обчислення» в особистому кабінеті на веб порталі ПФУ зазначено суму 3764,40 грн., що застосовувалась при призначенні пенсій у 2017 році. Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії за 2016 рік складає 4482,35 грн. За 2017 рік 6273,45 грн. Усереднений показник середньої заробітної плати за 2016-2017 роки 5377,90 грн. (середнє арифметичне значення за 2016, 2017 роки). Таким чином, розмір пенсії ОСОБА_1 розраховано невірно з моменту призначення - 20.11.2018. Також невірними були подальші перерахунки пенсії у 2021 та 2023 роках на підставі ч. 4 ст. 42 Закону. Шляхом аналітичного дослідження відкритих джерел інформації мною встановлено, що для розрахунку його пенсії взяті показники середньої зарплати за інший період: за 2014, 2015, 2016 роки, що складає 3149,45 грн., 3661,41 грн„ 4482,35 грн. відповідно. Усереднений показник за 2014, 2015, 2016 роки 3764,40 грн., що взятий в розрахунок пенсії помилково.

Листом відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.03.2023 №13011-8360/К-01/8-0400/23 «Про розгляд звернення» повідомлено позивачу, що оскільки позивач працює, розрахунок пенсії проводиться з урахуванням величини прожиткового мінімуму, визначеного Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01.12.2017 1373,00 грн, збільшеного на 79 гривень, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 3 жовтня 2017 року №2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», та становить 1452,00 грн. На підставі особисто наданої заяви з 01.03.2023 проведено перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058 на найбільш вигідних умовах, а саме, з урахуванням страхового стажу, набутого після попереднього перерахунку пенсії, та заробітної плати. Страховий стаж, зарахований по 31.12.2022, складає 9 років 2 місяці та додатковий стаж згідно зі статтею 24 Закону № 1058 з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку 28 років 3 місяці 5 днів. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1 % становить 0,37417. Пенсію обчислено відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058 виходячи із заробітної плати за даними системи персоніфікованого обліку з 01.11.2013 по 31.12.2022. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації становить 4,10107.

В означеному листі також зазначено, що з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 зазначеної Постанови від 24.02.2023 №168 розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії не може перевищувати 1500 гривень. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки, із застосуванням коефіцієнтів збільшення в розмірі 1,17; 1,11; 1,11; 1,14 та 1,197 складає 30368,55 грн (3764,40 грн х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 = 7405,03 грн х 4,10107). З 01.03.2023 загальний розмір пенсії за віком складає 11392,04 грн, у тому числі: 11363,00 грн основний розмір пенсії (30368,55 грн х 0,37417); 29,04 грн доплата за 2 роки понаднормативного стажу (1452,00 грн х 2 %). Загальний розмір пенсії по третій групі інвалідності станом на 01.03.2023 складає 5227,76 грн, у тому числі: 5696,02 грн розмір пенсії по інвалідності (11392,04 грн х 50%); - 468,26 грн обмеження в індексації з 01.03.2023. Оскільки пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058 призначено з 13.11.2018 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016, 2017 роки у розмірі 5377,90 грн, що є меншим ніж розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016 роки підвищеної на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,17 (з 01.03.2019), 1,11 (з 01.05.2020), 1,11 (з 01.03.2021), 1,14 (з 01.03.2022) та 1,197 (з 01.03.2023) 3764,40 грн х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 = 7405,03 грн, пенсія підлягала індексації.

Тобто, зміст означених звернень позивача свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично виражає незгоду з розрахунком розміру його пенсії з моменту її призначення 20.11.2018. Вимог позивача до пенсійного органу щодо перерахунку пенсії з 01.05.2020 вказані заява та скарги не містять.

Отже, матеріали адміністративного позову не містять жодних доказів ані звернення позивача із заявою про здійснення обчислення, нарахування, виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020, ані вчинення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області будь-яких дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії із відповідними показниками середньої заробітної плати та індексації саме з 01.05.2020.

Вищенаведені обставини унеможливлюють встановлення судом предмету спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно надати до суду уточнений адміністративний позов з уточненими позовними вимогами відповідно до вимог КАС України та з поясненнями щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог, а також його копії для направлення іншим учасникам справи, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 наведеної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами частини 6 зазначеної статті якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, ЄСПЛ сформовано правозастосовчу практику, відповідно до якої право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV є джерелом права під час розгляду справ судом.

Верховний Суд щодо строків звернення до суду з позовом також неодноразово вказував (зокрема, постанова від 15 квітня 2020 року у справі № 15/2973/18, постанова від 22 квітня 2020 року у справі № 811/1664/18, постанова від 08.02.2023 у справі №360/566/22), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

З матеріалів позову судом встановлено, позивач звернувся до суду з позовом 02.05.2023 та заявив позовні вимоги щодо оскарження дій відповідача, які полягають у визначенні ОСОБА_1 пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн.), обмеженні розміру індексації та відмові здійснювати обчислення, нарахування, виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020.

Як вже зазначено судом вище, зміст вищеозначених звернень позивача та листа пенсійного органу від 31.03.2023 №13011-8360/К-01/8-0400/23 у своїй сукупності свідчить про те, що пенсія по інвалідності позивачу була призначена пенсійним фондом з 18.11.2018 та неодноразово перераховувалась, в тому числі за його зверненнями.

Проте, доказів вчинення позивачем будь-яких дій щодо здійснення обчислення, нарахування, виплату його пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020 до матеріалів позову надано не було.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки позивач мав дізнатися про порушення своїх прав після отримання першої пенсії за травень 2020 року.

Такий висновок відповідає правовій позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.

Водночас, з адміністративним позовом про перерахунок та виплату пенсії з 01.05.2020 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки та з урахуванням індексації цієї суми згідно з відповідними постановами КМУ позивач звернувся лише 02.05.2023. Тобто, через 3 роки після отримання пенсії за травень 2020 року.

Таким чином, суд зазначає, що позивач звернувся до суду ід адміністративним позовом з порушення 6-місячного строку звернення до суду.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд також акцентує увагу, що відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наведений висновок узгоджується з неодноразово викладеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Разом із цим, під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Суд також наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22 (№ в ЄДРСР 110187784).

Суд наголошує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням наведеного, доходить висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22 (№ в ЄДРСР 110187784).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, що перевищують встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до дня подання позовної заяви до адміністративного суду.

Поряд із цим, частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі Закон №3674-VI).

За положеннями частини 1 статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX передбачено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2023 року становить 2684 гривні.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 3 статті 4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн.).

Абзацом 2 частини 3 статті 6 Закону №3674-VI передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому, частиною 3 статті 4 Закону №3674-VI встановлено, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Правова позиція щодо застосування понижуючого коефіцієнта відповідного розміру ставки судового збору для позовних заяв, поданих до суду після 04.10.2021 в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, та підлягає в силу ч.5 ст.242 КАС України застосуванню судом до спірних правовідносин.

Суд також враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), як способу усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.11.2019 року (справа №640/21330/18) та від 05.06.2020 року (справа №280/5161/19).

В позовній заяві позивачем оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо визначення ОСОБА_1 пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн.) та відмові здійснювати обчислення, нарахування, виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), а також дії щодо обмеження розміру індексації та відмові здійснювати нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020.

Тобто, позивачем в адміністративному позові було заявлено дві вимоги немайнового характеру, а вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є похідними.

З огляду на викладене, оскільки позовна заява подана до суду з використанням системи «Електронний суд», позивач повинен був сплати судовий збір за подання цього адміністративного позову у загальному розмірі 1717,80 грн (1073,60 грн х 2 вимоги немайнового характеру = 2147,20 грн х 0,8).

Суд звертає увагу, що до матеріалів адміністративного позову було надано електронну квитанцію від 02.05.2023 №25161 про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Отже, позивачу необхідно доплатити судовий збір за подання цього адміністративного позову у сумі 644,20 грн (2 147,20 грн 1073,60 грн).

За наведених обставин позивачу необхідно сплатити судовий збір за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у Чечелівському районі міста Дніпра, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA4004632, код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу: судовий збір у розмірі 644 гривень 20 копійок, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд, код ЄДРПОУ(суду) 34824364.

Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Окрім цього, частиною 1 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

На підставі викладеного суд залишає подану заяву без руху та пропонує позивачу усунути наступні недоліки шляхом надання до суду:

- уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами відповідно до вимог КАС України та з поясненнями щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог, а також його копії для направлення іншим учасникам справи, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, що перевищують встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до дня подання позовної заяви до адміністративного суду;

- документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі та порядку, встановлених чинним законодавством України.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 248, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити позивачу що, відповідно до абзацу 2 частини 3 Прикінцевих положень КАС України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити, що за приписами частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Юхно