Справа № 607/19052/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 607/19052/22 пров. № А/857/2022/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 24.01.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській обл. Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Кунець Н.Р., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09 год. 08 хв. 24.01.2023р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту судового рішення: 25.01.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

29.12.2022р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6308323 від 21.12.2022р., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України (а.с.1-8).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 24.01.2023р. заявлений позов задоволено частково; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАР № 6308323 від 21.12.2022р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. скасовано, а матеріали справи вирішено надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції /УПП/ в Тернопільській обл. Департаменту патрульної поліції /ДПП/; у задоволенні решти вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Тернопільській обл. ДПП на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 248 грн. 10 коп. (а.с.53-56).

Згідно додаткового рішення суду від 22.02.2023р. заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Тернопільській обл. ДПП в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн.; в задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.76-78).

Частково не погодившись із винесеним судовим рішенням (основним), його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині надсилання матеріалів справи на новий розгляд до УПП в Тернопільській обл. ДПП, ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с.83-87).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд прийшов до помилкового висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надав неправильну оцінку представленим доказам, які не підтверджують порушення позивачем правил розташування транспортних засобів (рух у лівій смузі руху на дорозі з двостороннім рухом в одному напрямку без мети повороту чи розвороту).

Також спірна постанова не може підтверджувати факт вчинення ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху /ПДР/, оскільки в ній не конкретизований підпункт п.11 ПДР; не вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснювалася фіксація порушення, при цьому судом не дотримано презумції невинуватості та не витлумачено всі сумніви по справі на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.12.2022р. інспектором УПП в Тернопільській обл. ДПП Чабак В.В. винесена постанова серії ЕАР № 6308323 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.9-10).

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що о 01 год. 00 хв. 21.12.2022р. по вул.Підволочиське шосе в м.Тернопілі, позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, рухався в лівій смузі руху, без мети повороту чи розвороту, чим порушив п.11 ПДР (порушення розташування транспортних засобів на проїзній частині).

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оглядом відеозапису з автореєстратора патрульного автомобіля, долученого представником відповідача до матеріалів справи, встановлено, що 21.12.2022р. позивач керував транспортним засобом марки «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, та здійснював випередження патрульного автомобіля, після чого продовжив рухатись в лівій смузі руху, без мети вчинення подальших маневрів.

З приводу покликань позивача на те, що відеозйомка здійснювалась не сертифікованим пристроєм, а на власний мобільний телефон поліцейського, то суд такі до увагу не прийняв, оскільки відповідно до п.1 Розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018р., усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія, може бути встановлений відеореєстратор.

Як вбачається з долученого відеозапису, такий здійснювався за допомогою автомобільного відеореєстратора марки « 70mai».

Також на відеозаписі з нагрудних камер відеоспостереження вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу працівник поліції запропонував позивачу продемонструвати йому відеозапис, на якому зафіксовано вчинення ним адміністративного правопорушення, однак ОСОБА_1 заперечував з приводу такого відеозапису, обґрунтовуючи це тим, що відеозапис здійснено не на сертифікований пристрій.

Разом з тим, вказаною Інструкцією передбачено перелік пристроїв, на які можна здійснювати відеозйомку, що було дотримано в розглядуваному випадку працівниками поліції, оскільки така здійснювалась на автомобільний відеореєстратор марки « 70mai». При цьому, вказана Інструкція не містить заборони демонструвати відзнятий на автореєстратор відеозапис на інших пристроях, в тому числі і на мобільному телефоні.

Відповідачем долучено до матеріалів справи два відеозаписи з автореєстратора, які разом є безперервними, зокрема відеозапис під назвою «Левунь 1» розпочинається із 00 год. 42 хв. 39 сек. та на ньому зафіксовано, як транспортний засіб «Suzuki Grand Vitara» здійснює випередження поліцейського автомобіля, після чого продовжує рух у лівій смузі для руху на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, вказаний відеозапис закінчується на 00 год. 43 хв. 14 сек.

В свою чергу, відеозапис під назвою «Левунь 2» розпочинається із 00 год. 43 хв. 15 сек. та на ньому зафіксовано, що працівники поліції рухаються за транспортним засобом марки «Suzuki Grand Vitara», який випередив їх та продовжив рух по лівій смузі для руху, в подальшому після проїзду перехрестя із круговим рухом, працівники поліції подали вимогу про зупинку транспортного засобу марки «Suzuki Grand Vitara», після зупинки якого чітко проглядається його номерний знак.

Щодо посилань позивача на те, що працівником поліції не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, то такі суд не прийняв до уваги, оскільки, як зафіксовано на відеозаписі з нагрудних камер відеоспостереження, працівник поліції роз`яснив позивачу передбачені законом права та обов`язки, у тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката, разом з тим, ОСОБА_1 не вчиняв жодних спроб скористатись такою допомогою, а наполягав на тому, щоб працівники поліції забезпечили його безоплатною правовою допомогою. При цьому, приписи ст.268 КУпАП не передбачають обов`язку працівників поліції забезпечувати особам, які притягуються до адміністративної відповідальності, безоплатну правову допомогу.

Окрім цього, негативна, на думку позивача, поведінка працівника поліції, неповідомлення про закінчення етапу з`ясування обставин справи та перехід до розгляду справи, не спростовує факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, при дослідженні змісту оскаржуваної постанови судом з`ясовано, що при зазначені пункту ПДР працівником поліції вказано лише на п.11 ПДР, проте не уточнено підпункт п.11 ПДР України.

Відтак, інспектор, який складав оскаржувану постанову серії ЕАР № 6308323 від 21.12.2022р., в порушення вимог ст.283 КУпАП не в повному обсязі дослідив матеріали справи та неповно зазначив норму, яку порушив ОСОБА_1 , що позбавляє можливості суд прийняти обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Зважаючи на те, що судом встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, однак при винесені постанови не було дотримано вимог ст.283 КУпАП, суд вважав за необхідне скасувати постанову відповідача та надіслати справу до УПП в Тернопільській обл. ДПП на новий розгляд, під час якого мають бути забезпечені усі права особи та прийняте рішення, що б відповідало вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених позовних вимог (скасування постанови відповідача), тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Водночас, в оскарженій частині судового рішення (скерування матеріалів справи на новий розгляд до компетентного органу) колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Основною підставою для скасування постанови серії ЕАР № 6308323 від 21.12.2022р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, судом визначено недотримання відповідачем приписів ст.283 КУпАП, які були допущені під час складання оскаржуваної постанови.

Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту спірної постанови слідує, що в п.5 «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» цієї постанови фактично не уточнено конкретний підпункт п.11 ПДР, порушення якого допустив позивач в розглядуваному випадку (із преамбули спірної постанови серії ЕАР № 6308323 від 21.12.2022р. судом встановлено, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.11.2 ПДР).

Відсутність правильного визначення у постанові відповідача норми ПДР, порушення якої допустив позивач, є самостійною, безумовною підставою для скасування постанови про притягнення особи до відповідальності.

При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів п.3 ч.2 ст.19 КАС України, не поширюється.

Повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку ст.286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, оскаржувана у цій справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню саме з процедурних (процесуальних) підстав. Інші мотиви суду першої інстанції, які стосуються питання доведеності виявленого відповідачем порушення, підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Крім того, скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.11.2021р. у справі № 185/8460/16-а, від 30.08.2022р. у справі № 683/743/17.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Звідси, вказаною нормою передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

У зв`язку із тим, що оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню через наявність процедурних порушень, що потребує повторного розгляду справи відповідачем в установленому законом порядку, тому підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), є відсутніми.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що підлягає до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

Оскільки заявлений позов задоволено частково, тому суд першої інстанції підставно із врахуванням ч.3 ст.139 КАС України стягнув з відповідача УПП в Тернопільській обл. ДПП суму судового збору в розмірі 248 грн. 10 коп. (половину від сплаченої суми судового збору 496 грн. 20 коп.).

Доводи, які наведені апелянтом в поданій скарзі, не спростовують інших висновків суду першої інстанції, а відтак відхиляються апеляційним судом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів часткового задоволення позовних вимог.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Приймаючи до уваги результат апеляційного розгляду справи, який сформований апеляційним судом в порядку ч.2 ст.308 КАС України (неправильне застосування норм матеріального права, яке встановлено апеляційним судом під час розгляду справи поза доводами апеляційної скарги) та на підставі приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.272, 286, 310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 24.01.2023р. в адміністративній справі № 607/19052/22 змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 22.05.2023р.