Справа № 500/3523/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3523/22 пров. № А/857/2377/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року (суддя першої інстанції Подлісна І.М., м. Тернопіль, повний текст складено 17.11.2022 )

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування періодів проходження військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період); зобов`язання зарахувати до стажу роботи, на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, період військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період) й перевести з 19.05.2022 з призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та виплатити недоотримані кошти.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування періодів проходження ОСОБА_1 військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, період військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період) й перевести ОСОБА_1 з 19.05.2022 з призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та виплатити недоотримані кошти.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального права, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Просить скасувати оскаржене рішення 15.11.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що стаж роботи позивачки на посадах державної служби станом на 01.05.2016 становить 19 років 06 місяців 21 день. Оскільки на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VII «Про державну службу» у позивачки менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, тому обчислювати розмір пенсії, як державному службовцю з урахуванням виплат в середніх розмірах за місяць, що передує місяць звернення, суми яких зазначені в довідці від 12.05.2022 №11/2/2677, підстави відсутні. Також апелянт вказав, що оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України «Про державну службу» та Порядку №229 не передбачено зарахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби, а Порядок №283 скасовано, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для переведення позивача із пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію, що призначається відповідно до Закону України «Про державну службу».

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету відповідача 11.05.2023 о 19:19 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Позивач подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 20.04.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 105 8-ІV).

19.05.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.09.2022 позивачку повідомлено про відмову у призначенні пенсії, з посиланням на те, що стаж її роботи на посадах державної служби станом на 01.05.2016 становить 19 років 06 місяців 21 день, що є недостатнім при необхідному 20 років для переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію, що призначається відповідно до Закону України «Про державну службу»

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування часу військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба по мобілізації, на особливий період) до стажу державної служби не зважаючи на те, що така посада не віднесена до посад державних службовців, що узгоджується із нормами чинного законодавства. Отже, вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Спірні у цій справі питання врегульовані Законом України «Про держану службу» у редакціях Законів №№ 889-VIII та 3723-ХІІ.

Підпунктом 1 п.2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII визнано такими, що втратили чинність, серед іншого: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, серед іншого, встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723- ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Висновків щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах доходив і Верховний Суд у справі № 569/350/17 (постанова від 03.07.2018).

Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, (далі Порядок) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Із змісту трудової книжки позивача, зокрема № запису 5, наявний запис - служба в рядах Радянської армії (військовий білет серії НОМЕР_1 ) за наступним періодом з 13.11.1983 по 21.11.1985. Також, вона проходила військову службу по мобілізації, на особливий період з 08.03.2022 по 18.04.2022 (накази начальника Чортківського РТЦК та СП від 08.03.2022 № 47 (по стройовій частині) та від 18.04.2022 № 88 (по стройовій частині)). Усі зазначені відомості та документи наявні у відповідача, оскільки містяться в її пенсійній справі.

Пунктом 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 № 283 (чинного до 01.05.2016) (далі Порядок) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на зарахування часу військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба по мобілізації, на особливий період) до стажу державної служби.

При цьому як правильно зауважив суд першої інстанції, віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону України «Про державну службу».

Враховуючи вищенаведене, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яка виразилась у незарахуванні позивачу часу військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба по мобілізації, на особливий період) до стажу державної служби є протиправною.

Таким чином, з метою ефективного відновлення порушеного права позивачки, судом першої інстанції правильно зобов`язано відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, період військової служби з 13.11.1983 по 21.11.1985 (строкова військова служба) та з 08.03.2022 по 18.04.2022 (військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період) й перевести позивачку з 19.05.2022 з призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та виплатити недоотримані кошти.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 19.05.2023.