Справа № 947/4589/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 947/4589/23
Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2023 року у справі №947/4589/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП сержанта поліції Скакунова Дениса Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

У С Т А Н О В И В:

08 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просив:

- скасувати постанову інспектора батальйону №2 роти №5 Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП сержанта поліції Скакунова Дениса Миколайовича серії ЕАР №6486372 від 01.02.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 122 КУпАП;

- справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити з підстав п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що фіксація швидкості транспортного засобу ОСОБА_1 здійснена посадовими особами відповідача лазерним вимірювачем швидкості, який працівник поліції тримав в руках. У свою чергу, на переконання позивача, при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу, автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом України «Про Національну поліцію», а саме стаціонарно вмонтованим способом. Натомість вимірювання та фіксації швидкості транспортного засобу у ручному режимі, суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, позивач зауважує, що контроль швидкості руху транспортних засобів відбувається лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відео фіксації (дорожній знак 5.70 Правил дорожнього руху). Вказане обумовлено вимогами ч.2 ст.40 означеного вище Закону, згідно до яких інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці. Водночас, доказів в підтвердження обставин, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснювався в межах дії знаку 5.70 «Фото, відеофіксування порушень» немає.

За наслідками розгляду зазначеної справи Київським районним судом м. Одеси 21 березня 2023 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про не порушення останнім правил дорожнього руху не відповідають дійсності та спростовуються наданим відповідачем відеозаписом і фото-фіксацією з лазерного вимірювача швидкості «TruCam». Окрім того, судом попередньої інстанції зауважено про те, що технічний прилад «TruCAM» є належним засобом вимірювальної техніки, який конструктивно створений для тримання в руках під час здійснення контролю швидкості руху транспортних засобів.

Не погоджуючись із вище вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з урахуванням положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, адже в такому разі простежуються певні коливання (вібрація), які можуть дати більшу похибку вимірювання ніж передбачену свідоцтвом про повірку технічного приладу.

У даному випадку, фіксування швидкості руху відбулося приладом, який знаходився в руках поліцейського, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху транспортного засобу позивача в 73 км/год та суперечить способу використання технічного приладу, визначеному Законом України «Про Національну поліцію».

При цьому, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський не роз`яснив позивачу його права, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не надав можливості скористатися правовою допомогою при розгляді справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління патрульної поліції в Одеській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, як з`ясовано колегією суддів, що за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, 01.02.2023 року інспектором 5-ої роти 2-го батальйону УПП в Одеській області ДПП України сержантом поліції Скакуновим Д.М. відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6486372.

Відповідно до змісту постанови серії ЕАР №6486372 від 01.02.2023 року, водій транспортного засобу ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mazda 3» н/з НОМЕР_1 , в населеному пункті м. Одеса по вул. Балківська 117, рухався зі швидкістю 73 км/год., та перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 23 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху. Вказаний факт було зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 TC008449.(а.с.53)

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Положеннями розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України визначено, що дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», є інформаційно-вказівним знаком, інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Приписами пункту 12.4 ПДР України установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством України.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, відповідно із приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У даному випадку предметом доказування є факт перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортним засобом більш як на двадцять кілометрів на годину в межах населеного пункту.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП України, відповідачем надано роздруківку файлу, здійсненого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 TC008449, на якому зафіксовано автомобіль марки «Mazda 3» н/з НОМЕР_1 , вказано місце - м. Одеса вул. Балківська, час 14:09 год., швидкість руху 73 км/год.(а.с.57)

Судова колегія наголошує, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, та дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Позивач, як на підставу задоволення позовних вимог посилався на відсутність у відповідача визначених законом підстав для вимірювання швидкості руху за допомогою пристрою TruCam в ручному режимі.

З цього приводу, слід зазначити, що порядок та особливості використання технічних приладів безпосередньо в Кодексі України про адміністративні правопорушення не визначені.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Разом з тим, зазначений підзаконний акт також не установлює порядок використання саме тих технічних засобів, що забезпечують вимірювання швидкості руху транспортних засобів.

Загальні правила застосування, зокрема, технічних приладів закріплені у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, згідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, яка працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, яка перебуває в чужому володінні.

Зазначеною нормою права передбачено можливість використання поліцією технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень, а також визначено можливі місця їх розміщення. Такі технічні засоби дозволено монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з того, що спосіб монтажу чи розміщення технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не визначений. Вирішення цього питання не є предметом правового регулювання зазначеної норми права.

Положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлюють лише загальні засади використання поліцією технічних засобів, які стосуються всіх типів технічних приладів (технічних приладів, призначених для вимірювання швидкості руху, відстані, визначення габаритно-вагових параметрів, встановлення відсотку алкоголю в крові людини тощо), що використовуються для цілей, задекларованих в цьому Законі.

Натомість особливості практичного застосування технічного засобу в залежності від його призначення, конструктивних особливостей тощо можуть бути визначені в підзаконному акті.

Як раніше зазначалося, Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, не установлює порядок використання саме тих технічних засобів, що забезпечують вимірювання швидкості руху транспортних засобів.

З огляду на наведене, вирішуючи питання щодо правомірності дій поліцейського щодо тримання в руках приладу TruCam під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивач, апеляційний суд уважає необхідним дослідити технічні характеристики та методику використання такого технічного приладу.

Відповідно до даних Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26522 від 10 листопада 2022 року, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС008449. Дане свідоцтво чинне до 10 листопада 2023 року.(а.с.63)

Тобто, згідно до Свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26522, виданого ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 10.11.2022 року, зазначений прилад станом на час виникнення спірних правовідносин був придатним до застосування.

Крім того, цим же Свідоцтвом передбачено можливість використання вказаного приладу в ручному та автоматичному режимах вимірювання з похибкою +/- 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно до офіційного листа Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01 жовтня 2019 року № 22-38/49, крім основного, ручного режиму роботи, прилад також може бути установлений на триногу для проведення вимірювань швидкості в автоматичному режимі.(а.с.68)

Отже, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, який конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку.(а.с.64-65)

Водночас, доводи скаржника про те, що з урахуванням положень ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, є помилковими.

Вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не містить приписів щодо можливості використання поліцією лише змонтованих технічних приладів. Водночас зазначена норма права передбачає можливість монтажу або розміщення таких приладів по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Викладене вище, спростовує доводи скаржника про неможливість використання приладу вимірювання швидкості транспортних засобів TruCAM в ручному режимі.

Окрім цього, з наявної в матеріалах справи роздруківки файлу з вказаного вище пристрою слідує, що транспортний засіб марки «Mazda 3» н/з НОМЕР_1 рухався по вул. Балківській у місті Одеса зі швидкістю 73 км/год. (а.с.57)

Судова колегія наголошує, що технічними характеристиками приладу TruCam LTІ 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму по вул. Балківській у місті Одеса передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2%.

Тож, показання вказаного приладу, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, є належним і допустимим доказом.

Також, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що згідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Порушення вимог частини 1 статті 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину в межах населеного пункту, на переконання апеляційного суду, є суспільно небезпечним та може призвести до тяжких наслідків.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Стосовно аргументів позивача в частині відсутності відомостей про розміщення по вул. Балківська в межах населеного пункту м. Одеса знаку 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху», судова колегія звертає увагу на таке.

З огляду на наявний в матеріалах справи «Відеозапис розташування дорожніх знаків по вул. Балківській» апеляційним судом установлено розміщення на вказаній ділянці автодороги дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», який інформує водіїв про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.(а.с.119)

Наведене спростовує доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху.

За таких обставин, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Насамкінець, судова колегія уважає за необхідне вказати про, що положеннями КУпАП, які стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Як убачається з наявних у справі матеріалів, фіксація адміністративного правопорушення відбулася 01.02.2023 року о 14 год. 10 хв. 32 сек. Спірна постанова про накладення на позивача штрафу винесена 01.02.2023 року о 14 год. 15 хв. 21 сек.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку тривав 4 хвилин 49 секунд, що на переконання судової колегії, є достатнім для виконання інспектором патрульної поліції приписів ст.279 КУпАП «Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення».

У свою чергу, скаржник вказує про те, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням установленого законом порядку, зокрема, під час розгляду справи посадовою особою відповідача не роз`яснено позивачу права, не вирішено клопотання, не досліджено докази, не опитані свідки та не заслухані особи, які беруть участь у справі.

Разом з цим, як слідує зі змісту спірної постанови, у пункті 8 містяться відомості щодо роз`яснення позивачу прав, визначених положеннями ст.268 КУпАП, а також строку оскарження, передбаченого приписами ст.289 КУпАП, які засвідченні підписом ОСОБА_1 (а.с.53)

При цьому, доказів того, що позивачем заявлялись відповідні клопотання, надавались пояснення чи додаткові докази, яке у свою чергу б потребувало додаткового часу для розгляду справи, матеріали справи не містять.

Жодних доказів, підтверджуючих обґрунтування позовних вимог, позивачем разом з позовною заявою не надано, на противагу чому, стороною відповідача подано матеріали, що підтверджують перевищення транспортним засобом ОСОБА_1 максимально дозволеної швидкості на вказаній вище ділянці дороги в межах населеного пункту, сумнівів у достовірності яких, в суду апеляційної інстанції немає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази повністю підтверджують в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення останнім вимог п.12.4 ПДР України, у відповідності до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи скаржника щодо не вирішення судом попередньої інстанції клопотання ОСОБА_1 про допит свідка спростовуються наявним в матеріалах справи Протоколом судового засідання, згідно до змісту якого, у судовому засіданні позивач відмовився від задоволення означеного клопотання та допиту свідка.(а.с.122)

Крім того, безпідставними є доводи скаржника про не дослідження судом першої інстанції витребуваних доказів, оскільки згідно до Протоколу судового засідання наявні відомості щодо огляду у судовому засіданні відеозаписів, наданих відповідачем на виконання вимог ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року у справі №947/4589/23.(а.с.123)

Посилання скаржника на те, що Київським районним судом м. Одеси у вступній частині оскаржуваного судового рішення неправильно зазначено ім`я по батькові позивача, не свідчить про наявність у суду апеляційної інстанції права, визначеного ст. 249 КАС України, щодо постановлення окремої ухвали.

Слід зазначити, що допущена Київським районним судом м. Одеси описка у судовому рішенні може бути виправлена у процесуальний спосіб судом попередньої інстанції або за відповідною заявою сторони у справі.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2023 року у справі №947/4589/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.