Справа № 520/4949/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 р. Справа № 520/4949/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 19.09.22 по справі № 520/4949/22

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Харківській області у вигляді неподання матеріалів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та незазначення інформації у наказі начальника територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 24.02.2022 року №74 о/с (зі змінами та доповненнями) про загальну календарну вислугу років з урахуванням пільгового заліку вислуги років для призначення пенсії за вислугу років на день звільнення; зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області зарахувати до календарної вислуги років для призначення пенсії, період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з урахуванням пільгового заліку вислуги років для призначення пенсії - 24 роки 11 місяців; зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області внести зміни до наказу територіального управління Служби судової охорони від 24.02.2022 року №74 о/с (зі змінами та доповненнями), шляхом зазначення інформації про загальну календарну вислугу років ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років - 27 років 01 місяць; зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області матеріали для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з моменту звернення за її призначенням; стягнути з територіального управління Служби судової охорони у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Харківській області у вигляді неподання матеріалів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Визнано протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо незазначення інформації у наказі начальника територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 24.02.2022 року №74 о/с (зі змінами та доповненнями) про загальну календарну вислугу років з урахуванням пільгового заліку вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років на день звільнення. Зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії, період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з урахуванням пільгового заліку вислуги років для призначення пенсії - 24 роки 11 місяців. Зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області внести зміни до наказу територіального управління Служби судової охорони від 24.02.2022 року №74 о/с (зі змінами та доповненнями), шляхом зазначення інформації про загальну календарну вислугу років ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років - 27 років 01 місяць. Зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області матеріали для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з моменту звернення за її призначенням. Стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, прийняття його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Вказує, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу. Стверджує, що станом на день звільнення зі служби в Службі судової охорони вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 21 рік 6 місяців 22 дня при необхідних 25 календарних років. Наголошує, що оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років, тому у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгового заліку вислуги років.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року без змін.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 09.12.2019 року по 23.03.2022 року проходив служу у Службі судової охорони.

Наказом начальника територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 24.02.2022 року №74 о/с (зі змінами та доповненнями) за підпунктом 7 пункту 2 Розділу XII Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, позивача було звільнено зі служби за власним бажанням з 23.03.2022 року. Таким чином, позивач проходив служу у Службі судової охорони 2 роки 03 місяці 14 днів.

Також, позивач проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України та 05.04.2018 року наказом №67/ОС-18 начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Держаній кримінально-виконавчій службі України відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів. Згідно витягу з наказу, вислуга років на день звільнення позивача складала: у календарному обчисленні - 19 років 04 місяці 02 дні; з урахуванням пільгового обчислення - 24 роки 11 місяців 12 днів.

05 травня 2022 року позивач звернувся через територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років у спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1.

Листом територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 16.05.2022 року №51-25/41-1/22 позивачу відмовлено у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області матеріалів для призначення пенсії за вислугу років та зазначено, що позивача було звільнено зі служби в Службі судової охорони наказом територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 24.02.2022 року № 74 о/с з 23.03.2022 року з вислугою років на день звільнення в календарному обчисленні - 21 рік 07 місяців 17 днів.

Також вказаним листом позивачу повідомлено, що відповідно до ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію за вислугою років мають співробітники Служби судової охорони, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 мав вислугу більше ніж 25 років, необхідну для призначення пенсії на підставі ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже відмова відповідача у підготовці та поданні матеріалів до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії за вислугу років не ґрунтується на вимогах закону та є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до п. "а" ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. "б"-"д", "ж" ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч.2 ст.17 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ. Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до ст.17-1 Закону №2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 п.3 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 року №393 (далі по тексту - Постанова №393) до вислуги років для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України зараховується час проходження служби на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів.

Статтею 17 Закону визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, військовослужбовцям за контрактом. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Вирішуючи справу №805/3923/18-а Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 року дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 року у справі №295/6301/17.

Таке правове регулювання та наведені вище висновки Верховного Суду у справі №805/3923/18-а дозволяють зробити висновок про те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону і положенням цього Закону не суперечить.

Крім того, право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби передбачене також і Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України".

Відповідно до ч.ч. 3, 4 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.

Зазначена позиція суду відповідає також позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18, в якій вказано, що в цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Відповідачем в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, посилання апелянта на те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини.

За обставинами справи, позивач проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України та 05.04.2018 року наказом № 67/ОС-18 начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Держаній кримінально-виконавчій службі України відповідно до п.4 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів.

Згідно витягу з наказу, вислуга років на день звільнення позивача складала: у календарному обчисленні - 19 років 04 місяці 02 дні; з урахуванням пільгового обчислення - 24 роки 11 місяців 12 днів.

Таким чином, ОСОБА_1 має стаж служби у пільговому обчисленні (без урахування у календарному обчисленні), який складає 5 років 7 місяців 10 днів, що не заперечується відповідачем по справі.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку у спірних правовідносинах період часу служби позивача 5 років 7 місяців 10 днів є календарною одиницею виміру та повинен бути врахований до вислуги років, яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку ст.ст.12, 17 та 17-1 Закону №2262-ХІІ та Постанови №393.

За цим, під час служби у Державній кримінально-виконавчій службі України календарна вислуга позивача з урахуванням пільгового заліку вислуги років для призначення пенсії, що передбачено положенням ч.4 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», склала 24 роки 11 місяців 12 днів, що відповідно до п. "б" ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є видом служби та періодом часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Інформація про вислугу років ОСОБА_1 у Державній кримінально-виконавчій службі України для призначення пенсії, зазначена у витязі з наказу №67/ОС-18 начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та послужному списку (особистий №М-098630), який позивачем надано до територіального управління Служби судової охорони у Харківській області при оформленні на службу, та який долучено до особової справи позивача.

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач з 09.12.2019 року по 23.03.2022 року проходив служу у Службі судової охорони (2 роки 03 місяці 14 днів).

Таким чином, календарна вислуга років позивача у Державній кримінально-виконавчій службі України для призначення пенсії за вислугу років складає - 24 роки 11 місяців, а календарна вислуга у Службі судової охорони складає - 2 роки 3 місяці. Загальна вислуга календарних років для призначення пенсії позивачу становить 27 років 1 місяць, що є достатньою для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки позивач був звільнений після 01 жовтня 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що Територіальним управління Служби судової охорони не враховано, що під час служби у Державній кримінально-виконавчій службі України позивачу встановлено пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів, що передбачено ч.4 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Переліком посад та порядком встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013 року №669/5.

Зважаючи на те, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 мав вислугу більше ніж 25 років, необхідну для призначення пенсії на підставі ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відмова відповідача у підготовці та поданні матеріалів до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії за вислугу років не ґрунтується на вимогах закону та є протиправною.

Колегія суддів зазначає, що на відповідача по справі покладено обов`язок підготувати та направити до органів Пенсійного фонду документи для призначення пенсії. При цьому, до повноважень відповідача не належить вирішення питання про наявність підстав для призначення чи перерахунку пенсії.

Відповідно, з огляду на наведені вище висновки суду, доводи відповідача про те, що у Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області відсутні правові підстави для підготовки документів, необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на умовах, вказаних позивачем, є необґрунтованими і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження, надано не було.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в оформленні та направленні до відповідного органу Пенсійного фонду документів, необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до календарної вислуги років позивача для призначення пенсії, період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з урахуванням пільгового заліку вислуги років для призначення пенсії - 24 роки 11 місяців; внести зміни до наказу територіального управління Служби судової охорони від 24.02.2022 року №74 о/с (зі змінами та доповненнями), шляхом зазначення інформації про загальну календарну вислугу років ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років - 27 років 01 місяць; підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області матеріали для призначення позивачу пенсії за вислугу років з моменту звернення за її призначенням.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 по справі № 520/4949/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош