Справа № 420/4345/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4345/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 02 березня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)»,в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів служби;

- зобов`язати державну установу «Північна виправна колонія (№ 90)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів служби.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що станом на дату звільнення (14 січня 2022 року) відповідач на користь позивача зобов`язаний був нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, але всупереч ст. 116 КЗпП України та п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям

надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 р. № 393, ніяких дій не вчинив, у зв`язку з чим позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись, зокрема, на те, що в період дії воєнного стану існує специфіка казначейського обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, розташованих у населених пунктах, на території яких органи державної влади не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі повноваження. Зазначене питання врегульоване рішенням КМУ від 01.04.2022 року № 265-р (ДСК), відповідно до якого здійснення платежів відбувається на підставі даних органів казначейства, погоджених військовими адміністраціями, які володіють оперативною інформацією про відповідні території. На підставі листа Херсонської обласної військової адміністрації від 10.05.2022 року №01-01-22-2359/0/22/312 «Про погодження видатків», з травня 2022 року Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області призупинило проведення платежів по розпорядникам бюджетних коштів, які перебувають у тимчасовій окупації до окремого доручення.

Відповідач зазначає, що державна установа не має можливості підтвердити або спростувати факт виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявною інформацією в установі. Натомість позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви виписки з особового карткового рахунку, як підтвердження того, що, одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів служби він не отримав, адже як вже зазначалось, установою втрачено всю первинну бухгалтерську документацію.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

05 квітня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/11530/23).

10 квітня 2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № ЕС/3188/23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у прийнятті заяви представника позивача про уточнення позовних вимог - відмовлено.

Станом на 22 травня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що наказом державної установи «Північна виправна колонія (№90)» № 1/ос від 10.01.2022 року майора внутрішньої служби ОСОБА_1 14 січня 2022 року звільнено з посади інженера (з енерго та комунального забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення державної установи «Північна виправна колонія (№90)», яка розташована у м. Херсон по вул. Некрасова, буд. 234.

Згідно Витягу з наказу державної установи «Північна виправна колонія (№90)» № 1/ос від 10.01.2022 року «Про особовий склад»: «...Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» звільнено майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , інженера (з енерго та комунального забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення державної установи «Північна виправна колонія (№90)» 14 січня 2022 року.

Вислуга років згідно розрахунку станом на 14 січня 2022 року складає:

Служба в календарному обчисленні: 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14

(чотирнадцять) днів;

Трудовий стаж: 12 (дванадцять) років 06 (шість) місяців 10 (десять) днів;

Страховий стаж 27 (двадцять сім) років 03 (три) місяці 24 (двадцять чотири) дні.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. № 393 виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги на день звільнення складає: 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів;

Відповідно до пункту 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» на день звільнення провести нарахування за невикористані щорічні чергові відпустки за 2016 рік у кількості 06 діб, за 2017 рік у кількості 32 доби; за 2018 рік у кількості 35 діб; за 2019 рік у кількості 36 діб; за 2020 рік у кількості 37 діб; зі 2021 рік у кількості 39 діб.

Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 04 січня 2022 року.» .

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до вищезазначеного наказу, станом на дату звільнення (14 січня 2022 року) відповідач на користь позивача зобов`язаний був нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, але як зазначає позивач, всупереч ст. 116 КЗпП України та п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 р. № 393, ніяких дій не

вчинив.

Судом встановлено, що 17 січня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено Строковий трудовий договір № 2 від 17 січня 2022 року, пунктом 1.1., п. 1.2. та п. 1.3. якого передбачалося, що працівник (Позивач) приймається на посаду 0,5 ставки інженера (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення державної установи «Північна виправна колонія (№90)». Працівник (позивач) приймається на роботу у період з 18 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року. Місцезнаходження трудової діяльності: державна установа «Північна виправна колонія (№90)» за адресою: місто Херсон, вулиця Некрасова, 234.

17 січня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено Строковий трудовий договір № 3 від 17 січня 2022 року, пунктом 1.1., п. 1.2. та п. 1.3. якого передбачалося, що працівник (позивач) приймається на посаду 0,5 ставки експедитора (з перевезень вантажів) відділу інтендантського та господарського забезпечення державної установи «Північна виправна колонія (№90)». Працівник (позивач) приймається на роботу у період з 18 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року. Місцезнаходження трудової діяльності: державна установа «Північна виправна колонія (№90)» за адресою: місто Херсон, вулиця Некрасова, 234.

Як зазначив позивач, керівник відповідача Соболєв Євген повідомляв позивача, що одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів, буде виплачена позивачу після закінчення строкового трудового договору № 2 та № 3, тобто після 28 лютого 2022 року.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341, від 12 серпня 2022 року № 573, від 7 листопада 2022 року № 757, а також від 6 лютого 2023 року № 58 (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб).

З перших днів воєнного стану м. Херсон перебувало під тимчасовою окупацією військами російської федерації, де розташована Державна установа «Північна виправна колонія» (№ 90)».

Оскільки позивачу не були відомі причини не виплати на його користь одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також невідоме найменування органу (установи), який під час дії воєнного стану тимчасово уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, замість відповідача, 27.06.2022 року представником позивача - адвокатом Сулім Я.В. на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було направлено адвокатський запит вих. № 59 від 27.06.2022 року.

Підставою для звернення саме в Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) став наказ Міністерства юстиції України № 2373/5 від 14.06.2022 року «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень», відповідно до якого визначено, що під час дії воєнного стану примусове виконання рішень, місцем виконання яких є Херсонська область, здійснює відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро).

Тобто станом 14.06.2022 року (дата подання адвокатського запиту) був відсутній орган на який покладалися повноваження щодо виконання наказу Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 10 січня 2022 року № 1/ОС «Про особовий склад», а саме виплати на користь позивача одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

07.07.2022 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у відповіді № 23/01.2-24/04 повідомило, що в органах державної виконавчої служби Херсонської області не перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в державній установі «Північна виправна колонія (№90).

Як встановлено судом, державна установа «Північна виправна колонія (№90) розташована на території Херсонської міської територіальної громади, яка до 11.11.2022 року входила до переліку громад, що перебувала у тимчасовій окупації відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 17.08.2022 року №188).

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, дата завершення тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади - 11.11.2022 року.

16.08.2022 року представником позивача на електронну адресу Міністерства юстиції України надіслано запит у якому запитувалась наступна інформація: « 1. Надати у письмовій формі інформацію про строки виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік внутрішньої служби у Державній установі «Північна виправна колонія (№90)», яка розташована на тимчасово окупованій території м. Херсон по вул. Некрасова, 234. 2. Надати у письмовій формі інформацію про орган, який під час дії воєнного стану тимчасово уповноважений здійснювати виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, замість Державної установи «Північна виправна колонія (№90)». яка розташована на тимчасово окупованій території м. Херсон. 3. Надати у письмовій формі інформацію про причини невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік внутрішньої служби у Державній установі «Північна виправна колонія (№90)», яка розташована на тимчасово окупованій території м. Херсон по вул. Некрасова, 234.».

На виконання запиту представника позивача від 16.08.2022 року, скерованого листом Міністерства юстиції України від 24.08.2022 року № 72464/27/32-33 та зареєстрованого в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань від 25.08.2022 року № С-2289 ВС, щодо надання окремої інформації щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , відповідач у листі від 23 вересня 2022 року № 71/ВС на № 9/1-2940-22/С-2289 ВС від 22.09.2022 року повідомив наступне: «Державна установа «Північна виправна колонія (№90) (далі - установа) розташована на території Херсонської міської територіальної громади, яка станом на 16.08.2022 року входить до переліку громад, що перебувають у тимчасовій окупації відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 17.08.2022 №188).

З метою тимчасового захисту персоналу на період тимчасової окупації, а також упередження взаємодії з незаконними представниками окупаційного режиму, наказом Міністерства юстиції України від 13.05.2022 року № 1951/5 «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території», в Державній установі «Північна виправна колонія (№90) оголошено простій.

28.06.2022 року проведено державну реєстрацію державної установи «Північна виправна колонія (№90) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підконтрольній Україні території та змінено керівника установи...

З перших днів війни місто Херсон було окуповано, здійснювати свої правозастосовні та правоохоронні функції установа не має можливості, доступ до особових справ персоналу установи, первинної документації та ін. відсутній, вивезення будь-якої документації з території установи було та залишається неможливим.

08.09.2022 року установою направлено повідомлення про неможливість вивезення первинної документації до Державної податкової служби України.

З огляду на вище викладене, зазначаємо, що надання інформації щодо здійснення розрахунку при звільненні зі служби ОСОБА_1 , яка міститься в первинних документах на даний час є неможливим».

27.09.2022 року представником позивача на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області направлено адвокатський запит № 67 від 27.09.2022 року.

07.10.2022 року Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області надіслало на адресу представника позивача лист №07-12-08/4991 від 07.10.2022 року у якому Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області повідомило про направлення за належністю адвокатського запиту від 29.09.2022 року № 67 щодо надання інформації про виплати на користь ОСОБА_1 .

17.10.2022 року Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області надало відповідь № 07-01-25/6-06/1956 від 17.10.2022 року, у якій повідомило наступну інформацію: «Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області (далі - Головне управління Казначейства) розглянуло Ваш запит від 29.09.2022 року №67 та в межах компетенції повідомляє наступне.

Органи Казначейства у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України.

Відповідно до Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом МФУ від 24.12.2012 № 1407 органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень розпорядників бюджетних коштів, одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов`язання та бюджетного фінансового зобов`язання у межах залишків бюджетних коштів на рахунках розпорядників, одержувачів бюджетних коштів за відповідними кодами економічної класифікації видатків.

Під час подання документів на отримання заробітної плати та прирівняних до неї платежів розпорядники бюджетних коштів (одержувачі бюджетних коштів) подають платіжні доручення на перерахування (сплату), в тому числі на єдиний рахунок, утримань із заробітної плати працівників та нарахувань на фонд оплати праці або документи, що підтверджують їх фактичну сплату. За правильність оформлення та достовірність інформації, зазначеної у платіжних дорученнях, відповідають розпорядники бюджетних коштів (одержувачі бюджетних коштів). При застосуванні системи безготівкової виплати заробітної плати бюджетні кошти перераховуються (за згодою працівників) на поточні рахунки, відкриті в банках, відповідно до платіжних доручень.

Станом на 17.10.2022 року, за даними обліку Головного управління Казначейства, неоплачені платіжні доручення по розпоряднику бюджетних коштів Державна установа «Північна виправна колонія (№90)» () на користь ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення відсутні.

Також повідомляємо, що в Головному управлінні Казначейства відсутня інформація щодо оплачених платіжних доручень на користь ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення.».

З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач не здійснював на користь позивача нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

22.12.2022 року Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України винесло наказ № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», яким затверджено новий Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №

75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 року за № 453/37789.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, дата завершення тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади - 11.11.2022 року.

14.02.2023 року представником позивача на електронну адресу начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)», ОСОБА_2 направлено заяву про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби вих. № 14-02/2023 від 14 лютого 2023 року, оскільки з урахуванням деокупації м. Херсон відпала непереборна сила, яка перешкоджала Державній установі «Північна виправна колонія (№ 90)» отримати інформацію, яка необхідна останній для здійснення розрахунку та виплати на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У відповідь на вищезазначену заяву представника позивача, відповідач у листі від 15 лютого 2023 року № 28/12-135/Нпр/ВС на № 14-02/2023 від 14.02.2023 року повідомив наступне: «Державна установа «Північна виправна колонія (№90) (далі - установа) розташована на території Херсонської міської територіальної громади, яка входить до переліку громад, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

23.09.2022 року листом за вих. №71/ВС, установою надано відповідь на запит про надання окремої інформації щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 .

Як вже зазначалось, вивезення будь-якої документації з території установи під час окупації м. Херсона було неможливим.

Після деокупації м. Херсона, керівництвом установи встановлено факт втрати первинної документації, яка знаходилась в адміністративних будівлях державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, 234).

20.12.2022 року установою подано заяву до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області з деталізованим переліком втраченої документації, та в цей же день подано до Головного управління ДПС у Полтавській області повідомлення про втрату первинної документації (вх. 250/ВС від 20.12.2022 р.).

Станом на 16.02.2023 року проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0005726 від 19.11.2022 року відкритого за фактом відсутності на території державної установи «Північна виправна колонія (№90)» засуджених та підсудних, первинних документів, вільного доступу до установи та ймовірного викрадення майна (правова кваліфікація ч. 1 ст. 438 КК України). Зазначені факти також зафіксовані в рамках кримінального провадження № 000533 від 12.11.2022 року, відкритого за правовою кваліфікацією ч. 1,2 ст. 438 КК України.

Окремо зазначаємо, що відповідно до Положення про державну установу «Північна виправна колонія (№90)», затвердженого наказом МЮУ від 24.12.2020 № 4471/5, визначено, що установа є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня, а тому на установу покладений обов`язок здійснювати управління бюджетними коштами в межах встановлених бюджетних повноважень із забезпеченням ефективного та раціонального використання бюджетних коштів.

З огляду на викладене, враховуючи ряд обставин, таких як тривала окупація м. Херсона, втрата первинної документації установи (наказів по особовому складу, особових справ персоналу, первинної бухгалтерської документації та ін.), зміна керівного складу установи, зазначаємо, що установа наразі не має можливості підтвердити або спростувати факт виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби...».

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду із даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Частиною 2 статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий: захист військовослужбовців та членів їх сімей» та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими

законами.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком

для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням

строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вислуга років обчислюється відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 року №393 (далі - Порядок №393).

Відповідно до п. 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного. грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Факт існування у позивача права на отримання одноразової допомоги підтверджується Витягом з наказу Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 10 січня 2022 року № 1/ОС «Про особовий склад», в якому керівником відповідача засвідчується факт звільнення позивача з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» та зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393.

Зазначений нормативний акт посадової особи відповідачем не оскаржується та не заперечується.

Копією трудової книжки позивача підтверджено факт трудового стажу позивача, а отже і вислуги років позивача.

Так, згідно записів трудової книжки вислуга років позивача у календарному обчисленні складає більше 14 років, вказаний факт не заперечується відповідачем.

Факт відмови відповідача виконувати законні вимоги позивача щодо нарахування та виплати на його користь одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби підтверджується листом відповідача від 15 лютого 2023 року № 28/12-135/Нпр/ВС на № 14-02/2023 від 14.02.2023 року.

З відповіді Головного управління Державної казначейської служби у Херсонській області № 07-01-25/6-06/1956 від 17.10.2022 року вбачається, що у нього відсутня інформація щодо оплачених платіжних доручень на користь ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

На підставі вищевикладеного та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам діючого законодавства при звільненні позивача відповідач не здійснив виплату йому належної одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В свою чергу, частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним сумую.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах, (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати і праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно - правовими актами.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини 1 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 року № 137-У, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року по справі №905/857/19 зауважила, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили.

З огляду на викладене відповідач на день звільнення позивача зобов`язаний був здійснити з ним повний розрахунок включно з одноразовою грошовою допомогою у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів служби, чого не зробив.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, позивачем в ході судового розгляду справи доведено протиправність бездіяльності відповідача.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставин у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Розподіл судових витрат

Позивач згідно заявлених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Як зазначає позивач, до його витрат на правову (правничу) допомогу належить:

- підготовка та надсилання адвокатського запиту вих. № 59 від 27.06.2022 року, адресованого Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо надання інформації (для забезпечення отримання доказів) - 1500,00 грн.;

- підготовка та надсилання адвокатського запиту від 16.08.2022 року щодо надання документів та інформації, адресоване Міністерству юстиції України щодо надання інформації (для забезпечення отримання доказів) - 1500,00 грн.;

- підготовка та надсилання адвокатського запиту вих. № 67 від 29.09.2022 року, адресоване Головному управлінню Державної Казначейської служби України у Кіровоградській області щодо надання інформації (для забезпечення отримання доказів) - 1500,00 грн.;

- підготовка та надсилання заяви про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби вих. № 13-02/2023 від 13 лютого 2023 року, адресованої начальнику Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» - 2000,00 грн.;

- підготовка проекту позовної заяви про визнання протиправною бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» та зобов`язання Державну установу «Північна виправна колонія (№ 90)» нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу. Формування пакету документів для учасників у справі та надсилання позовної заяви з додатками до Одеського окружного адміністративного суду з урахуванням поштових витрат на надсилання позовної заяви з додатками - 6000,00 грн.

Загальний розмір витрат станом на дату подання позову, позивач оцінює у сумі 12500,00 грн.

На підтвердження витрат на правову (правничу) допомогу, до позовної заяви позивач додав:

- копію Договору № 135 про надання правової (правничої) допомоги від 19.06.2022 року;

- копію додаткової угоди № 1 від 19.06.2022 року до Договору №135 про надання правової (правничої) допомоги від 19.06.2022 року;

- копію акту надання правової (правничої) допомоги № 1 від 22.02.2023 року до Договору № 135 про надання правової (правничої) допомоги від 19.06.2022 року;

- платіжну інструкцію №157880596 від 23.02.23 року про оплату позивачем послуг адвоката на суму 12500,00 грн.

На підтвердження повноважень адвоката до позову додано:

- копію Договору № 135 про надання правової (правничої) допомоги від 19.06.2022 року;

- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 1355050.

Однак, слід зазначити, що згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 640/2076/19 зазначено, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, безвідносно до наявності в матеріалах справи відповідних платіжних документів. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 і постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим. Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку, тому, суд вважає, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір правничої допомоги є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Суд вважає, що визначений представником позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. При цьому, на момент відкриття провадження по справі, судом встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі та не потребували надання учасниками справи додаткових обґрунтувань, пояснень та доказів по справі.

Відтак, суд доходить висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6250,00 грн., які підлягають компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанції № 0.0..1 від 23.02.2023 року, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 147,20 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 2 147,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення зі служби одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів служби.

Зобов`язати Державну установу «Північна виправна колонія (№ 90)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 2 147 грн. 20 коп. (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на користь ОСОБА_1 суму судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6 250 грн. 00 коп. (шість тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державна установа «Північна виправна колонія (№90)» (вул. Некрасова, буд. 234, м. Херсон, 73032, ).

Суддя С.О. Cтефанов