Справа № 620/2805/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2023 року Чернігів Справа № 620/2805/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установа "Чернігівський Слідчий ізолятор" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Чернігівській слідчий ізолятор» (далі також відповідач), в якому остаточно просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби в період з 17.11.2010 по 07.09.2022, відповідно до ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2022 (рік звільнення) на загальну суму 20646, 60 грн. та зобов`язати провести нарахування та виплату спірної компенсації.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, однак відповідач при звільненні не провів з позивачем відповідний розрахунок.

Ухвалою суду від 05.04.2023 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 19.05.2023 позовну заяву в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати при звільненні одноразової грошової допомоги в сумі 51590,00 грн та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, середній заробіток за весь час затримки з 07.09.2022 по день фактичного розрахунку в жовтні 2022 року, залишено без розгляду.

Відповідач позовних вимог не визнав та у відзиві на позовну заяву повідомив, що відповідно до положень Постанови КМУ від 14.08.2013 року № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально - виконавчої служби», грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Оскільки кошти на зазначені цілі не надходили, то спірна виплата не проводилась. Також відповідачем зазначено, що позивач пропустив трок звернення до суду відповідно до статті 122 КАС України.

Щодо порушення строку звернення позивачем до суду, суд зазначає, що дане питання було вирішено в ухвалі суду від 19.05.2023, а отже, повторного розгляду не потребує.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходив військову службу в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Наказом № 170/ОС-22 від 05.09.2022, позивача звільнено зі служби за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», 07.09.2022.

Позивач має права на отримання спірної компенсації, що визнається відповідачем у відзиві, тому ці обставини, відповідно до частини першої статті 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

Відповідно до довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, вартість речового майна становить 20646,60 грн (а.с.38-39).

07.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, проте виплата не проведена.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року № 2713-IV визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження (далі Закон № 2713-IV).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі по тексту Порядок № 578), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Пунктом 2 Порядку №578 визначено, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Пунктом 23 Порядку № 578 визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

За приписами пункту 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Відповідно до пункту 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Суд встановив, що 07.09.2022 ( день звільнення) позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за недоотримане під час військової служби речове майно, проте виплата не проведена.

На звернення позивача, відповідач надав довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, що становить 20646,60 грн (а.с. 38-39).

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що після звільнення позивача зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України за ним зберігається право на грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно, у зв`язку з чим бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті позивачеві грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 20646,60 грн, є протиправною.

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 23.08.2019 року у справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 року у справі №820/5767/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що відповідач з об`єктивних обставин за відсутності фінансування не мав та не має можливості виплатити позивачеві грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, оскільки зазначені відповідачем обставини не звільняють його від обов`язку виконати вимоги нормативно-правових актів, які є чинними та не скасовані у встановленому законодавством порядку.

Також суд відхиляє посилання відповідача на те, що написання позивачем заяви у день звільнення унеможливлює проведення спірної виплати в день звільнення, оскільки право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від даного факту.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, не виплативши позивачу грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно, допустив протиправну бездіяльність.

Оскільки відповідачем протиправно не виплачено грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно, належним способом захисту порушеного права буде зобов`язати Державну установу «Чернігівській слідчий ізолятор» здійснити виплату на користь позивача грошової компенсації за неотримане речове майно.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Чернігівській слідчий ізолятор» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 20646,60 грн.

Зобов`язати Державну установу «Чернігівській слідчий ізолятор» нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 20646,60 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Чернігівській слідчий ізолятор» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп), сплачений відповідно до квитанції від 14.05.2023.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Державна установа "Чернігівський Слідчий ізолятор" вул.Реміснича, 2,м.Чернігів,14000 .

Повний текст рішення виготовлено 19 травня 2023 року.

Суддя І.І. Соломко