Справа № 140/3463/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у заміні сторони виконавчого провадження

22 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3463/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В. І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії за вислугою років на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Волинським обласним військовим комісаріатом від 04 грудня 2020 року №ХА15973/13 із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з 01 квітня 2019 року; зобов`язати відповідача провести позивачу з 01 квітня 2019 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 88 процентів суми грошового забезпечення, на підставі довідки Волинського обласного військового комісаріату про грошове забезпечення від 04 грудня 2020 року №ХА15973/13, із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії (з урахуванням раніше виплачених сум).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позов задоволено повністю частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо непроведення ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року перерахунку та виплати пенсії за вислугою років на підставі довідки Волинського обласного військового комісаріату від 04 грудня 2020 року №ХА15973/13 про розмір грошового забезпечення із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки Волинського обласного військового комісаріату від 04 грудня 2020 року №ХА15973/13 про розмір грошового забезпечення із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду від 12 травня 2021 року набрало законної сили 12 червня 2021 року.

На адресу суду 01 травня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про заміну в даній адміністративній справі сторони виконавчого провадження з виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, а саме стягувача ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Подана заява обгрунтована тим, що 28 квітня позивач по даній справі помер. ОСОБА_1 є дружиною померлого позивача. За її звернення про здійснення виплати нарахованої позивачу пенсії на виконання рішення суду по даній справі ГУ ПФУ у Волинській області листом від 22 лютого 2023 року повідомило, що рішення суду набрало законної сили 12 червня 2021 року, тоді як позивач помер до набрання рішенням суду законної сили. Відповідно, для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_3 згідно рішення суду правові підстави відсутні.

Заявник вказує, що сума пенсії, яка підлягала нарахуванню та виплаті ОСОБА_4 на виконання рішення суду є не нарахованою та неодержаною сумою пенсії у зв`язку з його смертю та не включається до складу спадщини, а підлягає виплаті їй, як дружині померлого позивача, тому виникла необхідність заміні у даній справі стягувача у виконавчому листі.

Разом з тим посилається на те, що позивач по справі не отримав виконавчого листа за життя, тому заявник вважає що наявні підстави для заміни стягувача і забезпечення виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, як це передбачено частиною другою статті 14 КАС України.

Заявниця та представник боржника в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви (арк. спр. 103 - 106).

В поданій до суду заяві про заміну сторони виконавчого провадження заявниця просила суд розгляд даної заяви проводити без її участі (арк. спр. 77).

Суд, дослідивши подану заяву, письмові докази дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, з огляду на таке.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами статті 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі.

Статтею 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява № 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» від 14 лютого 2008 року (заява № 1225/02) зазначено про те, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно із статтею 379 КАС України у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Однак така заміна не здійснюється автоматично, оскільки діюче законодавство містить певні заборони щодо заміни стягувача.

Відповідно до положень статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

При цьому, статтею 1219 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Таким чином, право на отримання заборгованості з пенсії правонаступник має у випадку, якщо пенсія була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак не отримана померлим.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05 травня 2021 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом № 4464-3308/С-02/8-0300/23 від 22 лютого 2023 року повідомляв заявницю про те, що позивач помер до набрання рішенням суду законної сили. Відповідно, для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 згідно рішення суду правові підстави відсутні (арк. спр. 87 - 88).

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив (стаття 52 КАС України).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

При цьому, положеннями статті 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що вона набула статусу спадкоємця (за заповітом або за законом) у зв`язку зі смертю її чоловіка, позивача по справі, ОСОБА_2 , у суду немає підстав для задоволення поданої заяви про заміну сторони виконавчого провадження з виконання судового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року по справі № 140/3463/21.

Суд вважає за необхідне вказати, що самого лише факту перебування заявника у шлюбних відносинах із спадкодавцем в контексті статті 1268 Цивільного кодексу України є недостатньо для визнання заявниці правонаступником (спадкоємцем) з метою заміни стягувача при виконанні рішення суду.

Суд зауважує, що статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а тому здійснення заміни стягувача при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_1 , за відсутності відповідних документів, що встановлюють статус «спадкоємця», зокрема таких як свідоцтво про право на спадщину за законом, може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб, які можуть мати (набути) такий статус.

Окремо суд звертає увагу на те, що, відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що положення цієї статті визначають механізм, за яким визначені у цій статті особи мають право отримати суми пенсії, призначені за цим Законом померлому на підставі особистої заяви, що подається такою особою не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, при цьому зазначена норма не передбачає можливості здійснення заміни стягувача у виконавчому провадженні з виконання судового рішення, так як направлена на безспірне отримання таких коштів без участі відділу примусового виконання рішень.

Правовідносини між заявницею та органом Пенсійного фонду України щодо отримання таких сум пенсії померлого не є предметом дослідження даного судового розгляду та є окремими спірними правовідносинами, які можуть бути вирішені в порядку позовного провадження.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі зазначеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні поданої заяви про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Керуючись статтею 248, 295, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Копію ухвали направити учасникам справи та особі, яка звернулась із заявою.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович