Справа № 420/13184/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/13184/22
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Шевчук О. А., Лук`янчук О. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні товарів

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» (далі ТОВ «Дунайська імпортна компанія») звернулося до суду першої інстанції з позовом до Львівської митниці, в якому просило:

- визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/900049/1 від 31.03.2022;

- визнати противоправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2022/000272 від 31.03.2022.

Окрім цього, позивач просив стягнути з Львівської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на свою користь судовий збір за подачу позову в сумі 4962 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованого товару, при цьому, при визначенні митної вартості товару, обрав перший метод за ціною договору.

Позивач стверджує, що митний орган протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, здійснив визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за другорядним методом резервним, внаслідок чого були прийняті оскаржувані рішення.

На думку позивача митний орган безпідставно поставив під сумнів весь поданий пакет документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, не довів обставин, на підставі яких, виникли сумніви щодо правильності визначення товариством числового значення митної вартості імпортованого товару.

Позивач стверджує, що застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним та необґрунтованим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ТОВ «Дунайська імпортна компанія» задоволено.

Визнано противоправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/900049/1 від 31.03.2022.

Визнано противоправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2022/000272 від 31.03.2022 року.

Суд стягнув зі Львівської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Дунайська імпортна компанія» судовий збір за подачу позову у розмірі 4962 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, на підставі аналізу фактичних обставин справи, законодавства, що регулює спірні правовідносини та практики Верховного Суду, дійшов висновку, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Водночас, на думку суду, Львівська митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву в правильності визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржених рішень та карток відмови.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, Львівська митниця, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляції скаржник зазначив про неправильне тлумачення судом першої інстанції приписів статей 51, 53, 54, 58 Митного кодексу України у взаємозв`язку із обставинами справи.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не звернув уваги на те, що умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) передбачено, що оплата може здійснюватися як на умовах передплати, так і на умовах відстрочення платежу.

Так, за твердженням скаржника, в комерційному інвойсі від 30.03.2022, якій надавався декларантом разом з іншими документами для розмитнення товару, в графі «термін оплати» було указано дата - 24.03.2022. Однак, за поясненнями Львівської митниці, декларант, на підтвердження оплати, банківський платіжний документ не надав, у тому числі і на її вимогу про надання додаткових документів.

Спираючись на пункт 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, представник митного органу наголошував, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо рахунок сплачений, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Водночас, на його думку, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України, або відсутності в цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.

Також, представник вважав за потрібне звернути увагу на те, що суд першої інстанції спростовуючи, наведені Митницею доводи, про відсутність платіжного банківського документа про оплату імпортованого товару, заявив про існування рахунка проформи від №03/03/2022 від 21.03.2022 та про проведену на підставі цього документа оплату товару.

Однак, як відзначає представник Львівської митниці, суд проігнорував, що такі документи були надані лише в процесі судового розгляду, а при розмитнення товару, щодо якого існує спір, такі документи не надавалися.

За поясненнями скаржника це підтверджується змістом графи 44 «Додаткова інформація. Подані документи/Сертифікати і дозволи» МД UA209170/2022/019796.

До того ж, скаржник зауважив, що відсутні будь які достовірні докази, що надані до суду платіжні документи, стосуються саме товару, який поставлявся за рахунком фактурою №25/03/2022 від 30.03.2022, адже в них відсутні посилання на рахунок фактуру №25/03/2022 від 30.03.2022. Тобто наведені платіжні документи можуть стосуватися будь якої іншої поставки товару за згаданим вище Контрактом.

Узагальнюючи наведене, скаржник переконаний, що приймаючи оскаржуване рішення, діяв мотивовано, з дотриманням чинного законодавства та на виконання своїх повноважень.

Окрім цього, скаржник зауважив на тому, що звертаючись до суду ТОВ «Дунайська імпортна компанія» неправильно розрахувала суму судового збору за подання позову і ігнорування судом першої інстанції даної помилки, може призвести до стягнення з нього, за судовим рішенням, більшої суми, ніж встановлено нормативний актом.

Так, за розрахунками скаржника сума, яку мав би сплатити позивач під час звернення до суду складає 3969,60 грн. замість 4962 грн.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

09 березня 2022 року між Фірмою «GoldDen Denys Kostiukov» (Польща), в особі директора компанії Denys Kostiukov, що діє на підставі Статуту, іменована надалі «Постачальник», і ТОВ «Дунайська імпортна компанія» (Україна), в особі директора Перескокова Є.В., діючої на підставі Статуту, іменоване надалі «Покупець», іменовані у подальшому як «Сторони», уклали контракт про поставку товару №12/22 (надалі Контракт).

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 «Предмет договору» цього документа Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар (далі - «Товар»), зазначений в Замовленні Покупця та у виставлених на його підставі Інвойсах, що є невід`ємною частиною цього Контракту, в порядку та на умовах, обумовлених у Контракті.

За підпунктом 1.2. пункту 1 Контракту поставка товару здійснюється партіями. Кількість кожної партії товару узгоджується Сторонами і визначається в Замовленнях, наданих Покупцем на кожну партію товару.

Загальна кількість поставленого товару складається з кількості, зазначеної в Інвойсі по кожній партії Товару.

Пунктом 2.1 пункту 2 «Ціна і повна вартість контракту» встановлено, що загальна сума Контракту складається із сум всіх Інвойсів, що будуть виставлені Постачальником на підставі Замовлень Покупця протягом усього строку дії цього контракту.

Згідно пункту 2.3. пункту 2 Контракту, ціна товару вказується в Інвойсах на оплату по кожній окремій партії товару.

31.03.2022 ТОВ «ОТОМАН» (Декларант), надаючи послуги щодо розмитнення товару, в інтересах ТОВ «Дунайська імпортна компанія», на підставі Договору № 11/06-20 від 11.06.2020 подало до Львівської митниці митну декларацію №UA209170/2022/019796 від 31.03.2022 щодо розмитнення імпортованого товару, а саме морква свіжа, вагою 21 600 кг (нетто), країна виробництва Польща.

До митної декларації Декларант надав наступні документи:

-рахунок-фактура (Інвойс) (Commercial invoice) №25/03/2022 від 30.03.2022,

-автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 30.03.2022,

-фітосанітарний сертифікат (Phvtosanitarv certificate) №EU/PL/ 1029775 від 30.03.2022,

-сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR. 1) PL/MF/AS 0252431, 30.03.2022,

-загальна декларація прибуття 22UA11Z0 від 30.03.2022,

-зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 12/22 від 09.03.2022,

-доповнення до внутрішнього договору (контракту) від 09.02.2022,

-Договір про надання послуг митного брокера 11/06-20 від 11.06.2020,

-інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «Єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №8292477.

Дослідивши наведені документи, Митниця дійшла висновку, що вони не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а тому надіслала Декларантові повідомлення про надання додаткових документів, а саме:

-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару,

-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

-якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

-транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення);

-виписку з бухгалтерської документації;

-каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

-копію митної декларації країни відправлення;

-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованим експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь Декларант надіслав лист № 31/03-22 від 31.03.2022, в якому виклав аргументи щодо безпідставності зауважень та вимог надати додаткові документи.

Поряд з цим, надав додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості у вигляді:

- прейскуранта № б/н від 28.03.2022 року,

- копії митної декларації країни відправлення №22PL341010E0090250 від 30.03.2022,

- висновку експерта № 20-14/03-2022 від 31.03.2022.

31.03.2022 Декларант отримав рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900049/1 від 31.03.2022 такого змісту.

Львівська митниця, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого за зазначеною МД, встановила, що подані до митного оформлення документи, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані Декларантом, на запит митного органу, документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Так, в оскаржуваному рішенні Львівська митниця встановила, що в Контракті №12/22 від 09.03.2022 у підпункті пункті 3.1 пункту 3 «Умови платежу» вказано, що оплата за товар здійснюється Покупцем за однією з наступних умов:

100% від вартості партії товару у якості передоплати;

100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару Покупцем, що підтверджується вантажною митною декларацією (далі - ВМД).

У підпункті 3.2 цього ж пункту вказано: якщо в товаросупровідних документах та/або Інвойсі або в інших документах, що стосуються поставки товару, яка здійснюється відповідно до певного Інвойсу не зазначено його умов оплати то оплата здійснюється у відповідності до частини 2 підпункту 3.1(протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару).

Проте в комерційному Інвойсі від 30.03.2022 №25/03/2022 в графі термін оплати зазначена дата оплати 24.03.2022, але Декларантом не надано платіжного документу.

Також у спірному рішенні зазначено, що підпункт 4.6 пункту 4 «Базисні умови поставки» Контракту встановлює, що товар поставляється окремими партіями, на підставі і відповідно до Замовлень Покупця, в яких, має бути вказано «умови поставки/місце поставки, реквізити контракту, номер і дата замовлення, найменування Постачальника і Покупця, найменування товару, кількість товару, вага товару», натомість зазначений документ до митного оформлення не подавався.

Окрім цього, митний орган зазначив, що підпунктах 7.1 та 7.2 пункту 7 «Упаковка та маркування» вказано « у вартість товару включається вартість тари, упаковки і маркування», проте, у комерційному інвойсі та в інших товаросупровідних документах відсутні дані щодо складових вартості товару. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V та статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) у графі 22 та 23 CMR-зазначається підпис і штамп відправника та перевізника. Натомість в CMR б/н від 30.03.2022 у гр. 22 та 23 відсутні підпис відправника та перевізника.

Також в графі 44 МД вказаний зовнішньоекономічний контракт за кодом 4104 «Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів», а також в полі електронного Інвойсу «виробник товару», виробником зазначено відправника, хоча в жодному з поданих до митного оформлення документів не зазначено відомості про виробника, а також з відкритих джерел а саме з ресурсу www.owg.pl, у розділі класифікація діяльності підприємства немає виду діяльності вирощування чи виробництво с/г культур, а тільки продаж. Отже немає жодних підтверджень, що відправник є виробником товару.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, митниця видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/000272 від 31.03.2022.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Ключовим доводом апеляції є порушення Декларантом пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, що виразилося у ненаданні, на підтвердження митної вартості товару, що був оплачений до його розмитнення, банківського платіжного документа.

Аналізуючи даний довід, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог пунктів 23, 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За статтею 49 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умовах повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган відповідно до пункту 1 частини 5 статті 54 цього Кодексу має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Згідно частини 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За положеннями частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Утім, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4)виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, обставинами, за наявності яких, митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості, зокрема, є відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Частини 2, 3, 8 статті 57 Митного кодексу України унормовують, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Вивчаючи документи, надані Декларантом на адресу Львівської митниці для розмитнення імпортованого товару, колегія суддів дійшла висновку про непідтвердження, останнім, заявленої митної вартості і обраного методу її визначення.

Як мовилося вище, Контракт встановлював дві умови оплати: або 100% від вартості партії товару у якості передоплати, або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем.

Здійснюючи розмитнення партії товару, яка є предметом розгляду в даній справі, між Сторонами Контракту була досягнута домовленість про її 100% передоплату, тобто товар був оплачений до його розмитнення.

У комерційному Інвойсі від 30.03.2022 №25/03/2022 термін оплати був указаний - 24.02.2022.

Проте, Декларант, як того вимагає пункт 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, не надав Митниці банківський платіжний документ ані під час митного оформлення товару ані на її вимогу.

Окрім того, колегія суддів вважає доречними доводи Митниці, що суд першої інстанції не повинен був брати до уваги надані позивачем проформу №03/03/2022 від 21.03.2022 на загальну суму 67940,00 євро, та платіжний документ (SWIFT) №EGN007 від 23.03.2022, оскільки вони до митного органу не надавалися і при прийнятті рішення про корегування митної вартості товару про них було невідомо.

Також слід вважати слушними доводи скаржника, що ані у проформі №03/03/2022 від 21.03.2022, ані у платіжному дорученні (SWIFT) №EGN007 від 23.03.2022 року не зазначено, що вони вчинені на підставі інвойсу від 30.03.2022 №25/03/2022, як то передбачено умовами Контракту.

Між іншим, відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За логікою наведеної норми, суд апеляційної інстанції оцінює оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття, а відтак, вважає його законним та обґрунтованим.

Правова позиція про те, що у випадку встановлення сторонами в договорі поставки товару його оплати до процедури розмитнення або у випадку, якщо рахунок сплачено, Декларант повинен надати банківський платіжний документ, висловлена в постанові від 07.02.2023 у справі №804/5961/16.

Слід також урахувати, що за змістом статті 9 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, покладений на суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Колегія суддів вважає, що скаржник довів той факт, що подані декларантом документи є недостатніми та у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірність рішення про коригування митної вартості №UA209000/2022/900049/1 від 31.03.2022 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2022/000272 від 31.03.2022.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що в деяких доводах апеляції наводяться факти, які не стосуються даної справи і вірогідно пов`язані з розмитненням іншої партії товару Декларанта. За таких умов, колегія суддів такі доводи відкидає та не бере до уваги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а відтак наявні підстави для її часткового задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ТОВ «Дунайська імпортна компанія» у задоволенні позову.

Щодо доводів скаржника про неправильний розмір судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, слід зазначити таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Приписами частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно матеріалів справи, позовна заява подана ТОВ «Дунайська імпортна компанія» через систему «Електронний суд».

За таких підстав, на думку колегії суддів, скаржник слушно зауважив, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону№ 3674-VI розмір судового збору, що мав сплатити позивач, звертаючись до суду та який мав би бути стягнутий з відповідача, в порядку розподілу судових витрат, за результатом розгляду даної адміністративної справи, складає 3 969,60 грн.

Водночас, за умови оплати судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, таке питання вирішується за зверненням позивача до суду першої інстанції про повернення надміру сплаченого судового збору.

Розглядаючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає про відстрочення Львівській митниці, до ухвалення рішення по суті апеляційної скарги, сплати частини судового збору.

Оскільки судовий збір в повному обсязі скаржник не сплатив, та враховуючи положення частини 3 статті 4 Закону№ 3674-VI щодо застосування коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки судового збору за подання апеляційної скарги через систему «Електронний суд», колегія суддів вважає, що з Львівської митниці слід стягнути несплачений судовий збір у розмірі 1 190,88 грн.

Статтею 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Неправильне застосування норм матеріального права виразилося у помилковому тлумаченні судом першої інстанції пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, а порушення норм процесуального права у взятті до уваги документів, що ненадавалися митному органу при розмитненні товарів.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні товарів відмовити.

Стягнути з Львівської митниці () на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA90 26001; код класифікації доходів бюджету- 22030106) судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою в сумі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто гривень) 88 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя О. А. Шевчук

суддя О. В. Лук`янчук

Повне судове рішення складено 23.05.2023.