Справа № 520/143/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

19.05.2023 р. справа №520/143/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - Відповідач №1), Головного управління Пенсійного фонду у Донецькій області (далі за текстом - Відповідач №2, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправними дій, скасування рішення, спонукання до призначення пенсії, -

встановив:

Позивач, у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області з приводу прийняття рішення №2001 від 04.06.2021р. стосовно відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком у порядку ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; 2) скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області №2001 від 04.06.2021р. в частині неприйняття до уваги відомостей про те, що дитина ОСОБА_1 є інвалідом із дитинства; 3) зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області прийняти довідку Харківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії до акта огляду серії 12ААА №130721, висновок ВКК №171 від вересня 2021р. Стахановської центральної міської багатопрофільної дитячої лікарні з печаткою "ЛНР", копію із журналу ВККУ видачі медичних висновків інвалідності із дитинства із записом №53 від 1997р. про ОСОБА_2 з печаткою "ЛНР"; 4) зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком у порядку ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсію з моменту звернення - травня 2021р.

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що органом публічної адміністрації штучно створено перешкоду в призначенні пенсії.

Відповідач №1, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області із поданим позовом не погодився, зазначивши, що матеріали звернення заявника ГУ ПФУ в Харківській області не розглядались та по суті не вирішувались, а оскаржена відмова була вчинена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідач №2, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі за текстом - ГУПФУ в Донецькій області), про розгляд справи був сповіщений завчасно та належним чином, але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав.

Оскільки добуті судом унаслідок виконання приписів ч.2 ст.9 та ст.80 КАС України за власною ініціативою докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА за №130721 має третю групу інвалідності з 01.03.2016 року; причиною інвалідності вказано - інвалід з дитинства; строк інвалідності - безстроково.

Згідно із записами у копії трудової книжки у період 01.09.1988р.-21.08.1990р. заявник працював палатною санітаркою-прибиральницею гастроентерологічного відділення Центральної міської лікарні м. Стаханова, у період 02.08.1990р.-22.01.1990р. заявник навчався на педіатричному факультеті Ворошиловградського медінституту, у період 12.03.1992р.-03.07.1992р. заявник працював санітаркою палатною Стаханівського пологового будинку, у період 01.10.1992р.-05.08.1993р. заявник працював палатною санітаркою-прибиральницею нервового відділення Центральної міської лікарні м. Стаханова, у період 01.09.1993р.-30.06.1995р. заявник навчався у Стаханівському медучилищі, у період 15.05.1997 р.-27.08.2014 р. заявник працював палатною медсестрою неврологічного відділення Центральної міської лікарні м. Стаханова.

Подія досягнення заявником 50-річного віку припала на 23.12.2020 р.

31.05.2021 р. позивач подав звернення установленого формуляру з приводу дострокового призначення пенсії відповідно до положень ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звернення заявника за правилом екстериторіальності було передано для вирішення по суті до ГУ ПФУ в Донецькій області.

За цим зверненням ГУ ПФУ в Донецькій області було вчинено відмову, оформлену рішенням від 04.06.2021р. №2001, умотивовану відсутністю висновку лікарсько-консультативної комісії про настання інвалідності дитини заявника до досягнення шестирічного віку дитини.

При цьому, визнаний ГУ ПФУ в Донецькій області показник страхового стажу заявника складає 24р. 4м. 6д.

У подальшому після завершення ГУ ПФУ в Донецькій області процедури вирішення звернення від 31.05.2021р. заявником було отримано низку нових документів, а саме: висновок ЛКК №171 від вересня 2021р., виданий установою "Стахановська центральна міська багатопрофільна дитяча лікарня" та копію із журналу засідань ВККУ видачі медичних висновків інвалідності з дитинства із записом за №57 від 1997р. про дитину позивача - ОСОБА_2 .

Доказів подання саме цих документів до відповідного тероргану системи ПФУ у складі звернення від 31.05.2021р. матеріали справи не містять.

Доказів прийняття ГУ ПФУ в Харківській області за зверненням заявника від 31.05.2021р. будь-якого рішення або вчинення будь-якого діяння матеріали справи не містять.

Однак, стверджуючи саме про незаконність рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 04.06.2021р. №2001 та саме про протиправність дій ГУ ПФУ в Харківській області з приводу відмови у призначенні пенсії за зверненням від 31.05.2021р. та наполягаючи на повторному розгляді звернення від 31.05.2021р. з урахуванням нових документів (котрі були первинно відсутні), заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до правовідносин, котрі склались на підставі установлених обставин спору підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Вік, з якого особи мають право на отримання пенсії, визначений у ст.26 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Між тим, п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково регламентована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Так, відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

За правилами абз.2 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У спірних правовідносинах звернення заявника з приводу призначення пенсії у порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за правилами "екстериторіальності" згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 у редакції постанови Правління ПФУ від 07.07.2014р. №13-1; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом - Порядок №22-1) було розглянуто терорганом системи ПФУ - ГУ ПФУ в Донецькій області у спосіб прийняття рішення від 04.06.2021р. №2001.

Будь-якого рішення за зверненням заявника від 31.05.2021р. відповідачем - ГУ ПФУ в Харківській області не приймалось, будь-якого владного управлінського діяння не вчинялось, позаяк повноваження на вирішення по суті цього звернення у силу ст.ст.44 і 45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та абз.2 п.4.2 Порядку №22-1 було передано у відання іншого самостійного і незалежного тероргану системи ПФУ - ГУ ПФУ в Донецькій області.

Тому оскарженого заявником рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 04.06.2021р. №2001 не існує як речі матеріального світу - правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень.

Указана обставина є підставою для відмови у позові за цим епізодом.

З наведених вище міркувань позов не підлягає задоволенню і за епізодом визнання протиправним вчинення відповідачем - ГУ ПФУ в Харківській області за зверненням заявника від 31.05.2021р. управлінського волевиявлення у формі дій з відмови у призначенні пенсії, позаяк ані таких дій, ані такої відмови цим суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах не вчинялось через відсутність компетенції.

Вирішуючи спір за вимогою до відповідача - ГУ ПФУ в Харківській області з приводу зобов`язання прийняти до увагу нові документи при вирішенні звернення заявника від 31.05.2021р., суд зазначає, що постало питання змісту та співвідношення таких правових категорій як "призначення пенсії", "обчислення пенсії", "нарахування пенсії", "виплата пенсії", "перерахунок пенсії", "поновлення пенсії".

Розв`язуючи дане питання, суд бере до уваги, що ст.ст.80-85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.

Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у приписах ст.ст.48-52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

При цьому, оскільки останнім у часі з-поміж перелічених актів права був прийнятий Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то саме положенням цього закону слід віддати пріоритет у застосуванні.

Так, згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.

А тому виданий терорганом ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.

Відтак, розглянута категорія поглинає категорію "обчислення пенсії".

Отже, під нарахуванням пенсії слід розуміти прийняття терорганом ПФУ рішення про призначення пенсії у певному розмірі (грошовому виразі).

Звідси слідує, що ситуація не нарахування пенсії особі є об`єктивно неможливою після настання події прийняття владним суб`єктом рішення про призначення пенсії (за виключенням випадку прийняття рішення про припинення пенсії).

За відсутності чіткого визначення у національному законі, суд вважає, що під правовою категорією "виплата пенсії" слід розуміти переказ безготівкових коштів з рахунків терорганів ПФУ в установах Державної казначейської служби України на рахунки громадян в банках.

Відтак, у спірних правовідносинах владне управлінське волевиявлення з приводу призначення пенсії (що поглинає етап обчислення грошової суми пенсії) віднесене до обсягу компетенції саме ГУ ПФУ в Донецькій області як тероргану системи ПФУ, визначеному за правилом "екстериторіальності", а майбутнє виконання рішення про призначення пенсії (тобто управлінське волевиявлення з приводу нарахування пенсії за внутрішнім обліком тероргану ПФУ та управлінське волевиявлення з приводу виплати пенсії) є повноваженнями тероргану системи ПФУ за місцем реєстрації адреси проживання громадянина, тобто ГУ ПФУ в Харківській області.

Отже, у межах даного спору вимога заявника до ГУ ПФУ у Харківській області про зобов`язання розглянути звернення з приводу призначення пенсії від 31.05.2021р. не може бути задоволена, позаяк у спірних правовідносинах повноваження на призначення пенсії на підставі звернення від 31.05.2021р. за правилом "екстериторіальності" передано у відання ГУ ПФУ в Донецькій області.

Оскільки у даному конкретному випадку ГУ ПФУ в Харківській області не є учасником суспільних відносин саме з приводу призначення заявнику пенсії за зверненням від 31.05.2021р., то слід визнати, що усі вимоги до цього суб`єкта права заявлені безпідставно.

Разом із тим, з огляду на ч.1 ст.2 та ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за необхідне перевірити на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень, котре було у дійсності прийнято за зверненням заявника від 31.05.2021р., а саме: рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 04.06.2021р. №2001 про відмову у призначенні заявнику пенсії у порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненням від 31.05.2021р.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії достроково набувається матір`ю дитини - інваліда з дитинства, яка виховала дитину до 6-річного віку.

Отже, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку об`єктивно здатне поставити під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався ст.2 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а також ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі за текстом - Закон України № 2961-ІV).

Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

За визначенням абз. 3 ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Пунктом 2.18 Порядку № 22-1 чітко передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

У ході розгляду справи судом достеменно з`ясовано, що у обсязі документів звернення заявника від 31.05.2021р був відсутній як висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, так і висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

При цьому, документи з питання стану здоров`я дитини до 6-річного віку були отримані заявником вже після настання події звернення за призначенням пенсії 31.05.2021р. і до органів системи ПФУ не подавались взагалі, попри те, що саме ці документи здатні опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд зазначає, що згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Верховний Суд наголосив, що для дострокового призначення пенсії матері дитини-інваліда має значення не факт установлення інвалідності, а момент настання медичних показників для встановлення інвалідності у дитини.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 18.01.2022р. у справі №448/1650/17 особа, котра не надала висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, не має права на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

У спірних правовідносинах заявник у складі звернення від 31.05.2021р. взагалі не подавав висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Виготовлення/створення та отримання заявником такого документа у власне фізичне розпорядження вже після настання події звернення з призначенням пенсії - 31.05.2021р. та прийняття ГУ ПФУ в Донецькій області рішення від 04.06.2021р. №2001 не створює дефектів/вад/недоліків у реалізації владної управлінської функції суб`єктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Донецькій області.

Натомість, подія отримання згаданого документу є визначеною законодавством підставою для подачі заявником нового звернення установленого формуляра з приводу призначення пенсії у порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із включенням до складу такого звернення усіх необхідних документів, у тому числі і висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних відносинах суб`єкт владних повноважень - ГУ ПФУ в Донецькій області не вдавався до порушення прав (інтересів) заявника у сфері пенсійного забезпечення, позаяк розглянув питання з приводу призначення заявникові пенсії у порядку у порядку п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі матеріалів звернення заявника від 31.05.2021р., де був відсутній висновок лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання протиправним реально вчиненого за зверненням заявника від 31.05.2021р. управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень у формі рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 04.06.2021р. №2001.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту, а решта висловлених сторонами аргументів не підлягає окремій оцінці у зв`язку із відсутністю значення для правильного вирішення спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.