Справа № 755/5702/23
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р.

м. Київ

справа № 755/5702/23

провадження № 2-а/755/146/23

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження від 13 квітня 2023 року, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач народилась в м. Мурманськ, однак у 1994 році у віці двох років у зв`язку з розлученням батьків разом із матір`ю переїхала з Росії в Україну в м. Житомир, де позивач закінчила школу, вчилась в професійному ліцеї. Позивачу в паспортному столі пояснили, що вона повинна отримати паспорт у посольстві Росії. Після отримання паспорту позивач повинна була займатись оформленням документів для подальшого набуття громадянства України. Однак 24.02.2022 року на території України почались повномасштабні бойові дії внаслідок російської агресії. Позивач підтримує Україну та засуджує дії-країни агресора, у зв`язку з чим у країні походження на неї чекають переслідування. 27 квітня 2023 року позивач відвідала ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з метою подачі заяви про надання статусу біженця, однак заяву не прийняли не надали письмову відповідь-відмову у прийомі заяви. Разом з тим, 13 квітня 2023 року позивача було затримано відповідачем та складено щодо неї протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення, а також прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження від 13.04.2023 року. Однак позивач вважає рішення відповідача неправомірним, оскільки у позивача на території України проживає сестра та цивільний чоловік, які є громадянами України, тому, зобов`язавши позивача покинути Україну, відповідач розлучає сім`ю, що суперечить вимогам законодавства, основним засадам гуманізму, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Відповідач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до паспортних даних та свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась в м. Мурманськ та є громадянкою російської федерації. Паспорт отримала 25.10.2021 року. (а.с. 86 зв., 88 зв.)

За даними свідоцтва про базову загальну середню освіту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчила у 2007 році Житомирську загальноосвітню школу І-ІІ ступенів № 21. (а.с. 88)

13.04.2023 року головним спеціалістом ЦМУ у м. Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, відповідно до якого громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушила правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 . (а.с. 92)

Постановою заступника начальника ЦМУ у м. Києві та Київській області Петрова Д.В. від 13.04.2023 року громадянку російської федерації ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. (а.с. 91)

13.04.2023 року головним спеціалістом ЦМУ у м. Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язано його покинути територію України у термін до 03.05.2023 року. (а.с. 93)

Згідно письмових пояснень від 13.04.2023 року, наданих громадянкою російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання прибула на територію України в 1995 році разом із матір`ю, з метою постійного проживання. Навчалась в Житомирській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 21, яку закінчила в 2007 році. На території України проживає сестра ОСОБА_5 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 при досягненні повноліття для легалізації свого становища дії не вживала, територію України не покидала, усвідомлювала, що своїми діями умисно порушує законодавство України. Документи для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не подавала. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту в Україні не зверталась. На даний час має намір покинути територію України, щоб у подальшому мати можливість отримати документи на право проживання в Україні. (а.с. 90 зв.)

27.04.2023 року ОСОБА_1 складено заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, анкету особи, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. (а.с. 17-27)

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За визначенням п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

В силу ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Разом з тим, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати або позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребує додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження громадянки російської федерації ОСОБА_1 від 13.04.2023 року та зобов`язання покинути територію України, оскільки позивача було затримано за порушення правил перебування іноземців в Україні, з огляду на проживання без документів на право проживання в Україні. Позивач дала вільні пояснення про те, що при досягненні повноліття для легалізації свого становища дії не вживала, територію України не покидала, усвідомлювала, що своїми діями умисно порушує законодавство України, документи для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не подавала, до часу прийняття оскаржуваного рішення позивач до компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту в Україні не зверталась. Докази звернення позивача у встановлені законом строки до органів міграційної служи із заявою про надання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну або статусу біженця в матеріалах справи відсутні. Позивачем складено відповідні анкети-заяви лише через два тижні після прийняття відповідачем рішення про примусове повернення позивача до країни походження. Таким чином, позивач не надала ані відповідачу, ані суду доказів легального перебування на території України та доказів того, що позивач зверталась до відповідних органів виконавчої влади із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до дня винесення рішення про примусове повернення з України, що також спростовує порушення відповідачем діючого законодавства при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення щодо примусового повернення і примусового видворення з України.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 22 травня 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган