Справа № 480/8689/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 р. Справа № 480/8689/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі №480/8689/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому просив:

- скасувати пункт 45 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначення мені одноразової грошової допомоги від 28.01.2021 № 13;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене п.45 протоколу від 28.01.2021 №13, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 та прийняти рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі відповідача, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, спірне рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України та був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) наказом командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади 25.10.2019 №176-рс, виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.10.2019 №258.

Позивач відповідно до посвідчення серії № НОМЕР_3 має статус учасника бойових дій. Під час первинного огляду 28.11.2019 органами МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у 20 відсотках, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується копією довідки серії 10 ААА № 121793 (а.с.13, 29), копією свідоцтва госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_4 про хворобу від 28.08.2019 № 1935.

Позивач звернувся через Липоводолинський районний військовий комісаріат до Сумського обласного військового комісаріату із заявою про отриманням одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, після чого наданий пакет документів позивача було направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України та окремо направлено повідомлення позивачу через Липоводолинський районний військовий комісаріат з доведенням під підпис.

Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 №16 відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена.

У зв`язку з цим позивач звернувся до регіональної ВЛК, за результатом огляду якої ОСОБА_2 встановлено, що захворювання пов`язані з захистом Батьківщини. Окремо у витягу з протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК вказано: "Причинний зв`язок за свідоцтвом про хворобу від 28.08.2019 №1935 (в якому вказано, що захворювання пов`язано з проходженням військової служби. 02.09.2020 позивачу видано довідку МСЕК, якою встановлено ступінь втрати працездатності у 20 відсотках, у зв`язку з захворюваннями пов`язаними з захистом Батьківщини. Вказане підтверджується копією довідки серії 10 ААА №121863 (а.с.16, 33), протоколом 12 регіональної ВЛК від 16.07.2020 № 293.

За повторним зверненням позивача від 22.09.2020, Сумським обласним військовим комісаріатом було повторно направлено пакет документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом від 09.10.2020 №11/2213.

Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.01.2021 №13 п.45 відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що згідно п.7 ч.2. ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції Закону України від 06.09.2018 №2522-VIII) у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатні внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її військової служби.

Оскільки заявника звільнено з військової служби 25.10.2019, а 02.09.2020 встановлено ступінь втрати працездатності в наслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін.

Сумським обласним військовим комісаріатом було направлено рішення комісії Міністерства оборони України з витягом із протоколу до Липоводолинського районного військового комісаріату з проханням довести дану інформацію позивачу під підпис.

Позивач, вважаючи протиправними рішення відповідача, звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене п.45 протоколу від 28.01.2021 №13, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини є протиправним та підлягає скасуванню, а тому для ефективного захисту прав позивача є підстави та задоволення позову шляхом зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2ст. 2 КАС України передбачено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ),відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно змісту пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до норм статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом частини 1 статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно приписів частини 9 статті 16-3 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975).

Відповідно до положень пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судовим розглядом встановлено, що позивача було звільнено з військової служби 25.10.2019 та вперше 28.11.2019, на підставі свідоцтва про хворобу №1935 від 28.08.2019, в якому госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_4 зазначено, що «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» та акта огляду МСЕК №635, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20 % у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, про що 05.12.2019 ОСОБА_2 видано довідку серії 10 ААА № 121793 від 28.11.2019. Тобто вказаний ступінь втрати працездатності був встановлений в межах тримісячного строку після звільнення позивача з військової служби.

Однак, згодом позивач був оглянутий 12 Регіональною військово-лікарською комісією, якій згідно із п. 2.4.2 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 р. N 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за N 1109/15800 (далі Положення), підпорядковуються усі позаштатні ВЛК регіону (до якої відноситься згідно із п. 2.6.1 Положення госпітальна ВЛК в/ч НОМЕР_4 ), де обстежуються, лікуються і проходять медичний огляд військовослужбовці.

При цьому, відповідно до п.2.4.5 Положення ВЛК регіону має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових (цивільних) лікувальних закладах, військових частинах; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК.

На виконання своїх повноважень 12 Регіональною військово-лікарською комісією за результатом огляду 16.07.2020 ОСОБА_1 , було встановлено, що захворювання позивача «Так, пов`язані із захистом Батьківщини», та відмінено причинний зв`язок встановленого позаштатною госпітальною ВЛК за свідоцтвом про хворобу від 28.08.2019 №1935 (в якому було вказано, що захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби). Вказане підтверджується копією витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 16.07.2020 №293, копією довідки серії 10 ААА №121863 від 02.09.2020.

Колегія суддів відмічає, що вперше ступінь втрати працездатності позивачу, звільненого за станом здоров`я, було встановлено ще 28.11.2019, на підставі рішення госпітальної ВЛК про причинний зв`язок захворювання, викладеного у свідоцтві про хворобу, "Так, пов`язано з проходженням військової служби". У подальшому 12 Регіональною військово-лікарською комісією було скасовано лише висновки госпітальної ВЛК в частині причинного зв`язку захворювання та змінено причинний зв`язок захворювань позивача на «Так, пов`язані із захистом Батьківщини». Однак, вказане не спростовує того факту, що вперше ступінь втрати працездатності позивачу було встановлено ще 28.11.2019, тобто в межах тримісячного строку після звільнення позивача з військової служби.

Також, вказані положення кореспондуються з положеннями, зазначеними у Порядку №975.

Однак, за даних обставин, відповідач відмовив у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що згідно п.7 ч.2. ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції Закону України від 06.09.2018 №2522-VIII) у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатні внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її військової служби.

Оскільки заявника звільнено з військової служби 25.10.2019, а 02.09.2020 встановлено ступінь втрати працездатності в наслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін.

Слід вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Окремо в Рішенні від 6 квітня 2022 року N 1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 статті 16 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (справа про посилений соціальний захист військовослужбовців) Конституційний Суд України зробив висновок, що конституційний обов`язок держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців (статті 17, 46 Конституції України) є значущішим, ніж будь-які цілі, досягнення яких законодавець визначав як підставу для запровадження обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі при зміні групи інвалідності, збільшенні відсотка втрати працездатності часовими рамками.

В Рішенні також відмічено, що «Конституційний Суд України зважає на те, що військовослужбовці, з урахуванням специфіки служби, піддаються екстремальним критичним навантаженням, які мають значний негативний вплив (екстремальний психогенний вплив) на особистість та за своїми наслідками вимагають надання психологічної допомоги та здійснення реабілітації. Визначено, що посттравматичний стресовий розлад може виникнути як відстрочена або затяжна реакція на кризову подію чи ситуацію загрозливого або катастрофічного характеру та може спровокувати виникнення дистресу (наказ Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про психологічну реабілітацію військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, які брали участь в антитерористичній операції, здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи виконували службові (бойові) завдання в екстремальних умовах" від 9 грудня 2015 року N 702, зі змінами).

Конституційний Суд України зауважує, що згідно з Міжнародною класифікацією хвороб (ICD-10 Version:2015) посттравматичний стресовий розлад позначається як такий, що "виникає як відстрочена або затяжна реакція на стресову подію або ситуацію (коротку або тривалу) виключно загрозливого або катастрофічного характеру, яка, ймовірно, спричинить поширений дистрес майже у кожного . У невеликій частині випадків стан може мати хронічний перебіг протягом багатьох років з остаточним переходом до стійкої зміни особистості".

Отже, Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причиново-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняльний (преклюзивний) строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку». (п.п.5.3, 6.1).

Таким чином, рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене п.45 протоколу від 28.01.2021 №13, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини є протиправним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому, підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на пропуск позивачем тримісячного терміну після звільнення з військової служби встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, як на підставу для відмови у призначенні такої допомоги, оскільки вперше ступінь втрати працездатності позивачу, звільненого 25.10.2019 за станом здоров`я, було встановлено 28.11.2019, а на підставі рішення госпітальної ВЛК про причинний зв`язок захворювання, викладеного у свідоцтві про хворобу, "Так, пов`язано з проходженням військової служби" у подальшому 12 Регіональною військово-лікарською комісією було скасовано лише висновки госпітальної ВЛК в частині причинного зв`язку захворювання та змінено причинний зв`язок захворювань позивача на «Так, пов`язані із захистом Батьківщини».

Інших підстав для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги спірне рішення відповідача не містить.

Крім того, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача є виправданим та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, адже, за даних обставин, єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги було, на думку відповідача, пропуск позивачем тримісячного терміну після звільнення з військової служби встановлення ступеня втрати працездатності, а також з урахуванням того, що судом встановлено право позивача на отримання цієї допомоги та своєчасність звернення останнього з відповідною заявою до відповідача про її виплату.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 по справі №480/8689/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич