Справа № 460/11577/23
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2023 року м. Рівне №460/11577/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Рубіна Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув

відповідача: представник Стариченко І.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просить суд: Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з його майна, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 8581974, накладеного відповідно до постанови державного виконавця б/н від 26.03.2009. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звертався до відповідача з клопотанням про скасування арешту, однак відповідач відмовив у зв`язку із відсутністю правових підстав. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на позов в якому стверджує, що повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606 не є підставою для зняття арешту на майно, оскільки виконавче провадження не закінчено. Просить у задоволенні позову відмовити.

12.05.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи приписи наведеного положення права, суд здійснює розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві на позов. Також зауважив, що клопотання про продовження строку для подання відзиву є неактуальним, оскільки відзив вже поданий. З урахуванням викладеного просив поновити строк для його подання.

Ухвалою суду від 22.05.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати поновлений строк для подання відзиву на позов.

З`ясувавши доводи та аргументи наведені у позовній заяві, відзиві на позов дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно відомостей АСВП (спецрозділ) у відповідача перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 , а саме:

- ACBП № 10652542 з виконання виконавчого листа № 2-1860 від 24.11.2008 виданого Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Рівненської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором у розмірі 15474,92грн, витрати по оплаті судового збору в розмірі 154,74грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30грн, всього 15659,66 грн.

24.12.2008 по даному виконавчому провадженню державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26.03.2009 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна у боржника);

- АСВП № 35983163 з виконання виконавчого листа № 1-84 від 04.06.2003 виданого Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП "Транзит-Енерго" 279468,76грн.

15.01.2013 по даному виконавчому провадженню державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

28.02.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна у боржника).

При цьому, як стверджує відповідач, у межах даних виконавчих проваджень, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем не виносились.

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявна інформація про обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 з реєстраційним номером 14008389 у виконавчому провадженні 50332746 згідно постанови відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявна інформація про обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 з реєстраційним номером 8581974 згідно постанови б/н від 26.03.2009р. відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

03.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій, зокрема, просив зняти арешт з його майна.

25.04.2023 за № 101704 відповідачем направлено повідомлення щодо розгляду заяви. У своєму повідомленні відповідач підтвердив, що відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження на все нерухоме моє майно з реєстраційним номером 8581974, яке зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 26.03.2009, виданої відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. При цьому відповідач зазначив, що у нього відсутня можливість ідентифікувати виконавче провадження, в якому було винесено постанову від 26.03.2009 про арешт майна ОСОБА_1 . З урахуванням викладеного відповідач вважає, що неможливо встановити наявність підстав для зняття арешту з його майна.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (Закон № 606, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону № 606 встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. (ст. 55 Закону № 606).

В той же час, ч. 2 ст. 55 Закону № 606 чітко зазначено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Матеріалами справи стверджується, що 26.03.2009р. відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції винесено постанову б/н про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як наведено вище по тексту, згідно відомостей АСВП (спецрозділ) у відповідача перебували виконавчі провадження ACBП № 10652542; АСВП № 35983163 про стягнення з ОСОБА_1 коштів.

Проте, як стверджує відповідач, у межах даних виконавчих проваджень, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем не виносились. Доказів зворотного суду не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

В той же час відповідач зазначив, що у нього відсутня можливість ідентифікувати виконавче провадження, в якому було винесено постанову від 26.03.2009 про арешт майна ОСОБА_1 .

З даного приводу суд зауважує наступне.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон 1404 в чинній редакції) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 55 Закону № 606 у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цим позовом) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606 виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі, що розглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчих провадженнях ACBП № 10652542; АСВП № 35983163 на стадії їх завершення під час повернення виконавчих документів стягувачу у 2009 та 2013 роках.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву позивача від 03.04.2023 року про зняття арешту поза межами виконавчих проваджень, державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

У справі, що розглядається, встановлено, що у межах виконавчих проваджень, ACBП № 10652542; АСВП № 35983163 постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем не виносились.

Згідно із частиною п`ятою статті 59 Закону № 1404, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, зважаючи на повідомлення відповідача про неможливість ідентифікувати виконавче провадження, в якому було винесено постанову від 26.03.2009 про арешт майна ОСОБА_1 , та те, що таке обтяження на майно продовжується більше 10 років, суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника та зареєстроване за реєстраційним номером обтяження 8581974.

Суд звертає увагу, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, державним реєстратором є державний, приватний виконавець у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Отже, відповідно до чинного законодавства, державний виконавець наділений повноваженнями, діючи як державний реєстратор у розумінні приписів п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», самостійно вчинити реєстраційні дії щодо внесення до Державного реєстру прав запису про припинення такого обтяження (зняття арешту тощо).

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позаяк позивачем сплачений судовий збір у сумі 1073,60грн, то суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 , зареєстрованого 26.03.2009 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 8581974, накладеного відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції б/н від 26 березня 2009 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий збір у сумі 1073,60грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 22 травня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, 22 А, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Суддя Т.О. Комшелюк