Справа № 300/763/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. справа № 300/763/23

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_2 , 28.12.2023 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_8 Міністерства оборони України (надалі, також - відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_9), Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі, також - відповідач 2, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправним та повністю скасувати рішення посадової службової особи суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_7 Міністерства оборони України про призов на військову службу за мобілізацією позивача ОСОБА_1 та стягнути з відповідача 1 кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, заподіяної його протиправним рішенням, щодо призов на військову службу за мобілізацією позивача, в той час як на утриманні у військовозобов`язаного позивача ОСОБА_1 перебувають троє дітей віком до 18 років;

- визнати протиправними дії та бездіяльність посадових та службових осіб суб`єкта владних повноважень військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не прийняття рішення про звільнення з військової служби позивача ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та стягнути з відповідача 2 кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю його посадових службових осіб щодо не прийняття рішення про звільнення з військової служби позивача ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в той час як на утриманні у військовозобов`язаного позивача ОСОБА_1 перебувають троє дітей віком до 18 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 1, на переконання позивача, протиправно прийнято рішення в частині мобілізації та переміщення ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 , а відповідачем 2, в свою чергу, допущено протиправну бездіяльність щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Зокрема, позивач зазначив, що відповідно до приписів статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" він не підлягав призову на військову службу, оскільки на утриманні у військовозобов`язаного позивача перебувають троє дітей віком до 18 років, про що повідомляв відповідача 1 під час проходження медичного огляду та відповідача 2, подаючи рапорт про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Позивач вважає, що оскільки факт його мобілізації та звільнення з військової служби відбулося з порушенням чинного законодавства, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

Представник позивача у вказаний строк недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою суду від 14.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у відповідача 1.

ІНФОРМАЦІЯ_9 скористався правом подання відзиву, який отримано судом 03.04.2023 за № 1753 від 29.03.2023 (а. с. 60-64). Так, у відзиві представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, заявлених до ІНФОРМАЦІЯ_6. На підтвердження своєї позиції зазначив, що позивач 07.03.2022 прибув на облік до ІНФОРМАЦІЯ_6, після чого направлений на проходження військово-лікарської комісії, за рішенням останньої ОСОБА_1 визнаний "придатний до військової служби". При взятті на облік позивача підтверджуючі документи стосовно утримання трьох неповнолітніх дітей не надходили та позивачем особисто не подавалися. Крім того, письмові заяви та звернення від позивача про утримання трьох неповнолітніх дітей в період з 07.03.2023 по 22.09.2023 не реєструвалися. Представник відповідача зауважив, що оскільки ОСОБА_1 не надав підтверджуючих документів щодо навчання, він не набув права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Під час звірки облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України,.. сімейний стан: одружений - дружина ОСОБА_3 (1986 р.н.), дочка - ОСОБА_4 (2019 р.н.). Таким чином, 01.03.2022 позивач згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 22.09.2022 № 233 та на виконання вимог мобілізаційних директив головнокомандувача Збройних Сил України був призваний по мобілізації та направлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ). Виходячи із наведеного, рішення про мобілізацію позивача згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 22.09.2022 № 233 відповідає правовим вимогам, а тому такий є законним. Звернув увагу суду, що посвідчення НОМЕР_3 від 02.12.2022 багатодітної сім`ї видане Управлінням соціального захисту населення Коломийської РДА позивач надав тільки 02.12.2022. Додатково зауважив щодо необґрунтованості відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про виклик свідка.

Також, 21.04.2023 на поштову адресу суду надійшов відзив ВЧ НОМЕР_1 № 1328/4 від 10.04.2023 (а. с. 87-94). Заперечуючи щодо задоволення позовної заяви, представник відповідача 2 зазначив, що відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п' ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер - старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них. Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (надалі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення. Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом "г" пункту 1 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII, подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років). Розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточняються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі. Отже, розгляд рапорту та прийняття рішення щодо результатів його розгляду потребує певного часу. Відповідач 2 вказує, що вищевказаними нормативно-правовими актами не встановлено чітких строків розгляду рапорту про звільнення з військової служби. Курсант 1 навчальної механізованої роти 1 навчального механізованого батальйону солдат ОСОБА_1 звернувся з рапортом вх. № 5901 від 24.10.2022 щодо звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, а саме перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Відповідно до абзацу тринадцятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема, у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Відтак, визначальним фактором для звільнення з вищезазначених підстав є саме утримання трьох і більше дітей, що означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів. При розгляді рапорту на звільнення вх. № 5901 від 24.10.2022 встановлено що, серед наданих документів солдатом ОСОБА_1 відсутні документи, які б підтвердили факт перебування на його утриманні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свою чергу, наявність акту обстеження про фактичне проживання від 17.10.2022 виданого Отинійською селищною радою Ліснохлібичинського старостинського округу, що підтверджує спільне проживання трьох дітей, не підтверджує того факту, що діти не отримують допомоги (аліментів) від рідних батьків. Інших документів позивач не долучав, тоді як законодавчо передбачено інший спосіб встановлення факту перебування на утриманні. Оскільки документів, що підтверджують факт перебування на утриманні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_1 не надано, підготовлено запит для перевірки сімейного стану до ІНФОРМАЦІЯ_7 Івано-Франківської області для підтвердження факту перебування на утримані. 02.11.2022 ОСОБА_1 звернувся із рапортом про повернення усіх документів, що долучалися до рапорту та припинення розгляду рапорту щодо звільнення. Жодного рапорту щодо порушення його прав від позивача не надходило. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 07.03.2022 прибув на облік до відповідача 1, після чого направлений на військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_12 для встановлення ступені придатності.

Рішенням військово-лікарської комісії № 44/31/934 від 09.03.2022 позивач визнаний "придатний до військової служби" (а. с. 23, 65-69).

22.09.2022 на підставі Указу президента України № 69/2022 від 24.02.2022 призваний на військову службу по загальній мобілізації до військової частини НОМЕР_2 (а. с. 71).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2022 № 262 солдата ОСОБА_1 , призваним ІНФОРМАЦІЯ_13, ВОС-100, зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення за нормою № 1 (загальновійськова) з вечері 23.09.2022, з 23.09.2022 призначити на посаду курсанта навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти навчального механізованого батальйону відповідно спеціальності та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2 470 гривень на місяць, шпк "солдат".

Військову присягу прийняв 02.10.2022 при військовій частині НОМЕР_1 .

21.10.2022 ОСОБА_1 звернувся з рапортом вх. № 5901 від 24.10.2022 щодо звільнення з військової служби, у зв`язку з сімейними обставинами, а саме перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років (а. с. 7), з долученням додатків у кількості 11 арк. Зокрема, серед іншого, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 29.12.2017, свідоцтво про народження доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_5 від 06.03.2019, свідоцтво про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_6 від 23.05.2006 та ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 від 04.11.2009, акт обстеження про фактичне проживання та сімейні обставини від 17.10.2022 № 56/11-04 виданого Отинійською селищною радою Ліснохлібичинського старостинського округу Коломийського району Івано-Франківської області (а. с. 11-15).

02.11.2022 позивач звернувся з рапортом про повернення документів та припинення розгляду рапорту про звільнення (а. с. 47).

07.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до командувача Сухопутних військ України генерала-полковника Збройних Сил України Сирського Олександра та командувача 355-го навчального механізованого полку (355 НМП, ВЧ НОМЕР_1 ) із заявою про бездіяльність щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а. с. 8-9).

09.11.2022 військова частина НОМЕР_1 надіслала лист № 3063 до ІНФОРМАЦІЯ_6, в якій просила здійснити перевірку сімейного стану солдата ОСОБА_1 (а. с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_9 листом від 21.11.2022 № 3031 повідомив, що рішення про звільнення приймає командир військової частини на підставі представлених документів, а проведення обстеження сімейного стану у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби, призваного під час мобілізації не передбачено законодавством (а. с. 17)

Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 12.12.2022 № 3400/1 повідомлено, що для прийняття правового рішення щодо звільнення солдата ОСОБА_1 не вдається можливим, оскільки документів щодо перебування на утриманні трьох дітей до 18 років військовослужбовця не надано (а. с. 18-19).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2022 № 342 солдата ОСОБА_1 виключити зі списків особового складу частини та зняти з усіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення зняти з вечері 12.12.2022, забезпечити продовольчим атестатом, забезпечити атестатом по службі, забезпечити атестатом РАО, забезпечити необхідними документами та направити до військової частини НОМЕР_8 (а. с. 96).

Відповідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_8 (по стройовій частині) від 13.12.2022 № 335 солдата по мобілізації ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з військової частини НОМЕР_1 , призначеного розпорядженням командира військової частини НОМЕР_9 від 09.12.2022 № 502/2/1/2/1575дск на посаду солдата резерву запасної роти, ВОС-. З 13.12.2022 зарахувати до списків особового складу та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення за загальновійськовою нормою № 1 з вечері 13.12.2022 та вважати таким, що з 13.12.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою та посадовим окладом 2 470 гривень на місяць, ШПК "" (а. с. 48).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_8 (по стройовій частині) від 17.12.2022 № 341 солдата по мобілізації ОСОБА_1 , солдата резерву запасної роти, звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), наявність на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважати, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 22, 73).

Позивач, вважаючи, що його мобілізація та звільнення з військової служби відбулася з порушенням чинного законодавства, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди, тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Також статтею 65 Основного Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі, також - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 статті 1 Закону № 2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до частини 7 статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, ІНФОРМАЦІЯ_10 (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VІІІ (надалі, також - Закон № 389) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введенно воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023 та триває по теперішній час.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (абзац 1 частини 1 статті 39 Закону № 2232-XII).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (надалі, також - Закон № 3543-XII).

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи прихованою.

Також абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є чоловіком ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 29.12.2017 Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а. с. 12).

У шлюбі з ОСОБА_8 , у позивача народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданого 06.03.2019 Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а. с. 13).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що дружиною позивача, ОСОБА_8 , у попередньому шлюбі було народжено 2 дітей, які на даний час є неповнолітніми:

донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_6 , виданого 23.05.2006 виконавчим комітетом Воскобійницької сільської ради Шишацького району Івано-Франківської області, у графі "Батьки" записані: батько - ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_7 (а. с. 14).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 , виданого 04.11.2009 Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, у графі "Батьки" записані: батько - ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_7 (а. с. 15).

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_13 на військову службу по мобілізації, зарахований у списки ВЧ НОМЕР_1 на посаду курсант, де проходив фахову та базову підготовку, а з 12.12.2022 направлений для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_8 .

Водночас, позивач вважає протиправними дії щодо його мобілізації, переміщення до військової частини та проходження військової служби, оскільки на його утриманні перебувають троє дітей віком до 18 років ( ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а тому, відповідно до приписів статті 23 Закону №3543-XII не підлягав призову на військову службу.

З цього приводу суд зазначає таке.

Так, статтею 23 Закону № 3543-XII урегульовано правовідносини щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до абзацу 3 частини 1 цієї статті (у редакції, чинній на момент мобілізації позивача) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Відповідно до акта обстеження про фактичне проживання та сімейні обставини від 17.10.2022 № 56/11-04 виданого Отинійською селищною радою Ліснохлібичинського старостинського округу Коломийського району Івано-Франківської області, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в м. Решетилівка, Потлавської області, його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із своїми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані в с. Вертелецьке, Шишацького району, Полтавської області, проживають як внутрішньо переміщені особи в житловому будинку по АДРЕСА_1 , в господарстві ОСОБА_10 , з липня 2022 року. На час приходу комісії ОСОБА_1 - відсутній в даному господарстві. Зі слів дружини ОСОБА_3 , її чоловік проходить службу в ЗСУ з 22.09.2022 (а. с. 11).

Принагідно зауважити, що позивач прибув на облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 07.03.2022, тобто до існування такого акту від 17.10.2022.

В свою чергу, згідно статті 180 Сімейного кодексу України (надалі, також - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (стаття 268 СК України).

Двоє неповнолітніх дітей дружини позивача, хоча і проживають з позивачем однією сім`єю, що підтверджується вищенаведеним актом від 17.10.2022, але в силу закону у нього не виникають обов`язки з їх утримання. Підстави для утримання пасинків та падчерки у позивача в силу статті 268 СК України може виникнуть тільки:

- в разі відсутності у них батьків діда, баби, повнолітніх братів та сестер,

- або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, такий акт не є належним доказом підтвердження утримання двох неповнолітніх дітей дружини.

Таким чином, з аналізу вище зазначених норм законодавства слідує, що підтвердженням того факту, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, є довідка, видана органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника або звернення до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Так, тільки 02.12.2022 Управління соціального захисту населення Коломийської РДА видало посвідчення серії НОМЕР_10 від 02.12.2022 (строком дії до 12.05.2024) стосовно статусу багатодітної сім`ї, де зазначено: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_1 , діти: ОСОБА_5 (2006 р.н.), ОСОБА_6 (2009 р.н.) та ОСОБА_4 (2019 р.н.) (а. с 74).

Однак суд звертає увагу, що частиною 3 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921 (надалі, також - Порядок № 921, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, серед іншого, організовують та ведуть військовий облік на відповідній території, здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством, організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників і військовозобов`язаних та персональних даних, які містяться в них та інше.

Додатком № 1 до Порядку № 921 встановлено Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних (надалі - Правила), пунктом 1 яких встановлено, що призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема:

- перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України;

- особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади;

- подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право призовників на відстрочку від призову на строкову військову службу.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що праву позивача не бути призваним (не підлягати призову) на військову службу під час мобілізації кореспондує його обов`язок з дотриманням правил військового обліку, в тому числі і щодо подання документів, що підтверджують право призовників на відстрочку від призову на строкову військову службу.

Однак позивачем не надано доказів того, що ним подавалася відповідна інформація до ІНФОРМАЦІЯ_6 стосовно існування підстав, які б надавали йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно до статті 23 Закону №3543-XII та заперечень проти призову за мобілізацією. Що стосується усного повідомлення під час проходження медичного огляду, то таке не є належним та допустим доказом в розумінні КАС України.

Внаслідок вищенаведеної бездіяльності позивача ІНФОРМАЦІЯ_9 був позбавлений можливості з`ясувати наявність у ОСОБА_1 відповідного права не бути призваним по мобілізації на військову службу.

У зв`язку з викладеним, суд не вбачає ознак протиправності рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 в частині мобілізації та переміщення ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

Окрім цього суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 1 КАС України).

Таким чином, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання належить виключно позивачу. Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення положень принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, визначив спосіб захисту свого права, серед іншого, шляхом визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 в частині мобілізації та переміщення його на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувані рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 в частині мобілізації, переміщення та направлення позивача для проходження військової служби є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такі вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача направлення його для проходження військової служби та зарахування до списків особового складу військової частини.

Після видання спірних рішень, виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (надалі, також - Положення № 1153/2008). Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування рішення про мобілізацію та про зарахування до списків особового складу військової частини. Спірні рішення вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно до якої, такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).

Отже, скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про його мобілізацію, зарахування до списків особового складу військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

Крім цього, суд зауважує, що зарахування позивача до списків особового складу військової частини згідно наказу командира відбулося на підставі його рапорту про прийом посади. Тобто позивач виразив своє волевиявлення щодо проходження ним військової служби шляхом подання рапорту про призначення його на відповідну посаду.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 в частині мобілізації та переміщення ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби, на час його винесення, прийняте на підставі, в спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством, а також як акт індивідуальної дії є реалізованим його застосуванням, а тому таке оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, так як скасування такого акту не може призвести до відновлення порушеного права, отже підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідача 1 відсутні, а тому відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

З приводу вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не прийнятті рішення про звільнення з військової служби позивача ОСОБА_1 на підставі пункту "г" пункту 2 частини статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", суд зазначає таке.

Суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення № 1153/2008, відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина 3 статті 24 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (надалі, також - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції № 170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.

Згідно з абзацом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Також пунктом 234 Положення № 1153/2008 передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом "г" пункту 1 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Проаналізувавши наведені норми, суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Отже, розгляд рапорту та прийняття рішення щодо результатів його розгляду потребує певного часу.

Водночас, суд звертає увагу, що вищевказаними нормативно-правовими актами не встановлено чітких строків розгляду рапорту про звільнення з військової служби, окрім того, виключно після 01 жовтня 2022 року (дня набрання чинності Законом України Про внесення зміни до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу") у позивача виникла законна можливість на реалізацію свого права на звільнення з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, як військовослужбвця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.

Разом з цим, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , 21.10.2022 подано рапорт до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, як встановлено судом вище по тексту рішення без відповідних підтверджуючих документів. Однак, 02.11.2022 курсантом 1 навчальної механізованої роти 1 навчального механізованого батальйону солдатом ОСОБА_1 про повернення усіх документів, що долучалися до рапорту та припинення розгляду рапорта щодо звільнення з військової служби (а. с. 47). Відтак, позивачем не дотримано процедури подання рапорту про звільнення, яка визначена Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Щодо твердження позивача, що його було змушено звернутися з рапортом від 02.11.2022, то суд погоджується із позицією відповідача 2.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Відповідно статті 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Згідно статті 111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Втім, позивачем не скеровано відповідачу 2 жодної заяви, скарги чи звернення щодо порушення його прав з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

Крім цього, суд зазначає, що згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_8 (по стройовій частині) від 17.12.2022 № 341 солдата по мобілізації ОСОБА_1 , солдата резерву запасної роти, звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, наявність на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 Івано-Франківської області. З 17.12.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, на підставі рапорта від 17.12.2022 № 20493, завіреної копії свідоцтва про одруження, копії паспортів, завірені копії свідоцтва про народження, завірена копія посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_3 від 02.12.2022 видане Управлінням соціального захисту населення Коломийської РДА, довідка про склад сім`ї від 15.12.2022 № 767 (а. с. 22, 73).

Відтак, вбачається, що саме перелічений вище рапорт та пакет належних документів на підтвердження підстави звільнення ОСОБА_1 (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), слугував ключовим фактором щодо прийняття наказу про звільнення.

Отож, як встановлено судом, рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби задоволений, позивача - звільнено.

Таким чином, враховуючи обставини наведені судом вище, викладені позивачем доводи не можуть бути враховані судом в обґрунтування наявної бездіяльність відповідача щодо не надання відповіді на рапорт від 21.10.2022, не прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.

Доводи позивача щодо спричинення йому глибоких і тривалих моральних страждань жодним чином не доведені позивачем в ході судового розгляду.

Окрім цього, з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення, вівся облік вислуги років служби у Збройних Силах України, поширювалися пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти "від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах "Іммобільяре Саффі проти Італії", "Горнсбі проти Греції", "Жовнер проти України", "Бурдов проти Росії", "Ясіун`єне проти Литви", "Руйану проти Румунії" наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Представнику позивача рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_11 );

відповідач 1 - ІНФОРМАЦІЯ_11 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ - НОМЕР_13);

відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_12 ).

Суддя Главач І.А.