Справа № 160/4651/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2023 року Справа № 160/4651/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства "Транс Логістик" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову, прийняту Державною службою України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.01.2023 року №346654 на суму 17 000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що ПП «Транс Логістик» отримало від відповідача постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №346654 від 25.01.2023 р. у розмірі 17 000 грн., з посиланням на акт №338764 від 08.12.2022 року. Позивач заперечує проти застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки автомобіль марки MAN/KRONE, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , належить ТОВ «Ремтраксервіс», що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_3 . Позивач зазначає, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник, який здійснює перевезення вантажів. Враховуючи те, що ПП «Транс Логістик» не належить на праві власності автомобіль марки MAN/KRONE, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , та той факт, що ПП «Транс Логістик» не здійснювало жодних перевезень своїм транспортом, з його боку відсутнє порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Отже у відповідача відсутні правові підстави для застосування до ПП «Транс Логістик» відповідного адміністративно-господарського штрафу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 13.03.2023 року відмовлено у задоволенні заяви ПП "Транс Логістик" про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 07.04.2023 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову по адміністративній справі №160/4651/23. Зупинено стягнення на підставі постанови №346654, винесеної 25.01.2023 року Державною службою України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу, яка знаходиться на виконанні у державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Реутова Є.О. за виконавчим провадженням №71437746, до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.
10.05.2023 року до суду від відповідача найшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскаржувана постанова №346654 від 25.01.2023 року прийнята на підставі акту №338764 від 08.12.2022 року, у якому посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області зазначене і конкретизоване порушення ПП «Транс Логістик». Відповідач наголошує, що саме суб`єкт господарювання, який зацікавлений в доведенні своїй позиції, має надати всю інформацію, яка може вплинути на результат розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Так, під час рейдової перевірки водієм транспортного засобу було пред`явлено товарно-транспортну накладну №23159868 від 08.12.2022 р., в якій автомобільним перевізником зазначено саме ПП «Транс Логістик». Відтак, доводи позивача є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено вчинення адміністративно-господарського правопорушення саме ПП «Транс Логістик», як суб`єктом господарювання. Так, водієм ОСОБА_1 08.12.2022 року, виконувались перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що обладнаний тахографом, в порушення ст.ст.39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". З вказаних підстав, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.12.2022 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області, на підставі направлення від 01.12.2022 року №012925, було здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом KRONE, державний номер НОМЕР_2 .
За результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено акт №338764 від 08.12.2022 року, яким встановлено, що автомобільним перевізником є ПП «Транс Логістик». Також у вказаному акті зафіксовано порушення вимог наказу Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 року №385 та вказано, що автомобільний перевізник не забезпечив водія транспортного засобу документами, що визначені ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
25.01.2023 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було проведено розгляд справи про порушення законодавства про транспорт ПП «Транс Логістик» та винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №346654 у сумі 17 000 грн. до позивача.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Так, предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляді адміністративно-господарського штрафу.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344), Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 р. №385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція №385), Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. №340 (далі - Положення №340).
За змістом ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою цієї статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Згідно зі статтями 238, 239 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно господарський штраф.
Відповідно до ч.1 ст.241 ГК України, адміністративно господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
При цьому, для правильного вирішення справи по суті необхідним є дослідження нормативно-правового регулювання, яке визначає вимоги до осіб, які є учасникам правовідносин з перевезення.
В силу ч.2 ст.2 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 р. №232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.
Крім того, відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом №2344-ІІІ.
Суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання.
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено поняття як автомобільного перевізника так і водія.
Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власні кошти перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Частиною 14 статті 6 Закону №2344-IIІ встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
В силу статті 34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно із абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-IIІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Абзацом 1 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.
Так, позивач вказує на те, він не є власником транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 , а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до ПП «Транс Логістик» адміністративно-господарського штрафу.
Суд погоджується із посиланням відповідача, що факт здійснення господарської операції фіксується в товарно-транспортному документі і його наявність є обов`язковою, в такому випадку товарно-транспортний документ є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.
У постанові Верховного Суду від 29.04.2021 року у справі №810/3713/16 суд зазначив, що товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення вантажу, документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської діяльності з постачання.
З товарно-транспортної накладної №23159868 від 08.12.2022 року судом встановлено, що автомобільним перевізником є ПП «Транс Логістик», замовник ТОВ-Підприємство «Ізумруд ЛТД», вантажовідправник ТОВ-Підприємство «Ізумруд ЛТД», вантажоодержувач ТОВ «Логістик Юніон». Пункт навантаження: Полтавська область, Кременчуцький район, с.Майбородівка, вул.Ізумрудка,16; пункт розвантаження: Одеська область, Біляївський район, с.рада Нерубайська, масив 2, буд.6.
Згідно із товаро-транспортною накладною №23159868 від 08.12.2022 року автомобільним перевізником зазначено ПП «Транс Логістик», вантажоодержувачем є ТОВ «Логістик Юніон». Відтак, зважаючи на те, що вантажоодержувачем є особа відмінна від позивача суб`єкта господарювання, то має місце саме надання послуг перевезення.
Товаро-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення вантажу, документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської діяльності з постачання, що підтверджено у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 810/3713/16.
Щодо суті виявленого порушення, суд зазначає наступне.
В акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №346654 від 08.12.2022 року зазначено, що під час перевірки було встановлено, що на момент перевірки відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, який відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385, повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
Під час рейдової перевірки водій ОСОБА_1 пред`явив товарно-транспортну накладну № 23159868 від 08.12.2022 р., в якій автомобільним перевізником зазначено ПП «Транс Логістик».
Тобто, водієм ОСОБА_1 08.12.2022 р. виконувались перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що обладнаний тахографом.
Так, позивач ПП «Транс Логістик» здійснює господарську діяльність. Основним видом діяльності останньої є КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (що підтверджується витягом). Код виду економічної діяльності 49.41 вантажний автомобільний транспорт включає в себе усі види перевезень вантажним автомобільним транспортом.
Відповідно до положень ст.49 Закону №2344-IIІ, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті №385 визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Пунктом 1.3 Інструкції №385 визначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 терміни вживаються у такому значенні:
- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (994_016).
Згідно із пунктом 2.4 Інструкції №385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів №340 у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник); тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.
Згідно із пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Відповідно до пункту 7.1. Положення №340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Як свідчать встановлені обставини справи, під час перевірки транспортного засобу марки MAN, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом KRONE, державний номер НОМЕР_2 , у водія був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, в порушення статті 48 Закону №2344-IIІ та Інструкції №385.
Зважаючи на наведене, судом встановлено, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.01.2023 року №346654 прийнята відділом державного нагляду (контролю) Дніпропетровської області Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до норм чинного законодавства, а отже відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з викладених вище підстав.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.139 КАС України, не відшкодовуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма