Справа № 560/8455/23
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8455/23
УХВАЛА

22 травня 2023 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Фелонюк Д.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - не нарахування грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій за 2018 рік у день звільнення та індексації грошового забезпечення - за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року та не проведення індексації грошового забезпечення 01.01.2016 по 28.02.2018 року із застосуванням як базового місяця - січня 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні - не нарахування грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій за 2018 рік у день звільнення та індексації грошового забезпечення - за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; нарахувати та виплатити індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року із застосуванням як базового місяця - січня 2008 року.

Приписами пунктів 3, 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

В поданому адміністративному позові позивач оскаржує, зокрема, ненарахування та невиплату йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведені позивачем обставини та надані на їх підтвердження докази свідчать про те, що фактично остаточний розрахунок при звільненні відповідачем було здійснено 21.03.2023, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

З адміністративним позовом позивач звернувся до суду 15.05.2023. Тобто строк звернення, визначений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку позивачем пропущений.

Згідно з частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У позовній заяві зазначено, що предметом спору є оскарження бездіяльності/дій щодо невиплати всіх сум, що належали позивачу при звільненні. Тому, з врахуванням норм Кодексу законів про працю України, перебіг 3-місячного строку звернення до суду почався з 01.05.2023, тобто, з моменту закінчення строку відповіді на вимогу позивача. Також вказано про продовження на території України карантину.

Щодо цього слід зазначити наступне.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20 дійшов висновку про неможливість застосування до вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні загального строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України. Зазначив про обмеження права особи на звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні місячним строком з дня проведення з нею остаточного розрахунку.

Законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізнатися про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

У позовній заяві позивач зазначає, що при звільненні відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми, належні йому при звільненні та не здійснив виплату належних коштів.

Водночас, остаточний розрахунок відповідач здійснив 21.03.2023. Як наслідок, позивачу було відомо про порушення його прав з 21.03.2023, коли з ним проведено остаточний розрахунок при звільненні.

Наведене свідчить про те, що доводи позивача щодо того, що перебіг строку звернення до суду в частині позовних вимог про середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні почався з 01.05.2023 є безпідставними.

Щодо посилання позивача на карантинні обмеження, необхідно зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові у справі №640/10199/19 від 04.02.2021 зазначив, що встановлення карантину не може бути безумовною підставою для поновлення процесуального строку на подання відповідної скарги, оскільки скаржник повинен аргументувати те, які карантинні заходи та в який саме спосіб завадили йому звернутися до суду з відповідною заявою протягом строку, визначеного законом, а суд, в свою чергу, має надати безпосередню оцінку поважності цих причин.

У свою чергу, позивачем не вказано, яким чином встановлення карантинних обмежень стали на заваді звернення до суду у встановлений законом строк, зокрема, засобами електронного зв`язку (електронною поштою), засобами поштового зв`язку.

Таким чином, позивач не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законодавством строку. Наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Отже, позивачу необхідно подати заяву про поновлення строку звернення до суду, оформлену відповідну до вимог статей 161, 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684 гривні.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немемайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом цього позову є дві вимоги немайнового характеру, за одну з яких (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з застосуванням як базового місяця січня 2008 року) позивач звільнений від сплати судового збору а підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Отже, за заявлену вимогу немайнового характеру (щодо середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні) належить сплатити судовий збір у розмірі, який становить 1073,60 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Доказів сплати судового збору позивач не надав.

Реквізитами сплати судового збору є: отримувач коштів - ГУК у Хмел обл/Хмельниц. мтг/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37971775; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA4022775; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Хмельницький окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

До позовної заяви додано копію посвідчення, відповідно до якої позивач є учасником бойових дій.

Щодо цього слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За змістом статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 зазначила, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зміст пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Позовні вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не стосуються пільг, доплат чи інших соціальних гарантій позивача як учасника бойових дій. Оскаржені діяння відповідача зумовлені несвоєчасним розрахунком при звільненні особи з публічної служби та не пов`язані з наявністю/відсутністю у позивача статусу учасника бойових дій.

Таким чином, заявлені вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме як учасника бойових дій. Тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі №240/934/20.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин адміністративний позов належить залишити без руху. Недоліки можуть бути усунені шляхом:

- подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої відповідно до статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України/або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не пропущено;

- надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не пропущено;

- подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись частиною 1 статті 123, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані ОСОБА_1 .

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за несвоєчасний розрахунок при звільненні слід відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддяД.Л. Фелонюк