Справа № 420/8714/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 420/8714/22

адміністративне провадження № К/990/16874/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у справі №420/8714/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу Департаменту патрульної поліції від 07 червня 2022 року №338 в частині притягнення поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП від 11.06.2022 року №846о/с в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП з 11 червня 2022 року;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 червня 2022 року по день поновлення;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП з 11 червня 2022 року та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць розмірі 15 957,31 грн. з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі №420/8714/22- скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Департаменту патрульної поліції від 07 червня 2022 року №338 в частині притягнення поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ ДПП від 11.06.2022 року №846о/с в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП з 11 червня 2022 року.

Не погодившись із оскаржуваним судовим рішенням, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не було ураховано висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 813/4074/16, від 14 квітня 2021 року у справі № 320/3085/20 щодо застосування пунктів 1, 6, 13 та 14 частини третьої статті 1 Дисциплінарного Статуту.

Водночас суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Однак, скаржник посилаючись на постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 813/4074/16, від 14 квітня 2021 року у справі № 320/3085/20 не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справі за подібними відносинами із цією справою.

Натомість скаржник наводить витяги з постанов Верховного Суду, які стосуються загальних вимог до поведінки поліцейського крізь призму положень Дисциплінарного Статуту, однак без наведення висновків щодо застосування саме норм права, які врегульовують спірні правовідносини, що не є свідченням застосування судами апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування та належним обґрунтуванням умов, визначених пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У аспекті неврахування висновків Верховного Суду у наведених постановах скаржник указує про помилковість висновків суду апеляційної інстанції, який стосується повноважень членів дисциплінарної комісії встановлювати наявність дисциплінарного проступку в діях поліцейського, який не притягує до дисциплінарної відповідальності водія транспортного засобу, що порушує Правила дорожнього руху.

При цьому, у вищевказаних постановах Верховного Суду висновки щодо оцінки наявності вказаних повноважень у дисциплінарної комісії не міститься.

Тобто, наведені скаржником витяги із постанов Верховного Суду, окрім того, що не містять висновки щодо застосування норм права, які врегульовують спірні правовідносини, а й здійснені без взаємозв`язку із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин цієї справи.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Посилання скаржника на те, що подана скарга має фундаментальне та виняткове значення для скаржника, Судом відхиляється з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження позивач не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Зокрема, скаржник зазначає про неправильне трактування судом апеляційної інстанції статті 15 Дисциплінарного статуту згідно якої дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування та зазначає у цьому аспекті про помилковість його висновків, що члени дисциплінарної комісії не є законодавчо визначеним органом чи посадовими особами до повноважень яких віднесено вирішення питань щодо наявності чи відсутності в діях осіб складу адміністративного правопорушення, що прямо суперечить статті 222 КУпАП.

Водночас посилання скаржника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 15 Дисциплінарного статуту викладені без взаємозв`язку із висновками суду, які, зокрема стосувалися положень статті 222 КУпАП, якою врегульовано питання розгляду органами Національної поліції справ про адміністративні правопорушення, що свідчить про відсутність належних обґрунтувань підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у справі №420/8714/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько