Справа № 580/1611/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року справа № 580/1611/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду правилами спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

02.03.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (далі позивач) до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про стягнення на його користь матеріальної шкоди у розмірі 738575,97грн і судового збору у розмірі 11078,64грн.

Обґрунтовуючи зазначив, що за результатами повторного службового розслідування сума завданих державі в особі позивача збитків з вини відповідача, шляхом розкомплектування автомобільної техніки становить 744388,59грн. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати вказані кошти.

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк тривалістю 15 днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

24.04.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Обгрунтовуючи зазначив, що 06.01.2022 позивач видав наказ, яким внесені зміни до наказу від 04.03.2021 № 29, що був предметом розгляду у справі № 580/2282/21. Вважає, що позивач у цій справі звернувся з позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, щодо яких прийнято рішення у справі № 580/2282/21. Рішенням від 18.01.2022 суд скасував наказ позивача від 04.03.2021 № 29 в частині накладення дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідальність та притягнення відповідача у цій справі до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1317989,70грн. Тобто, після внесення змін до наказу від 06.01.2022 № 1 «Про результати повторного службового розслідування за фактом розкомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів», яким позивач обґрунтував своє звернення до суду. Кримінальне провадження, на яке посилався позивач на даний час закрито, про що позивач повідомлений листом ТУ ДБР у м.Києві. Тому відсутні правові підстави для притягнення його до відповідальності.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути за правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_5 ) по стройовій частині від 15.02.2017 відповідач допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою командира 4 автомобільної роти військової частини польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_5 ) та приступив до виконання покладених на нього службових обов`язків за посадою.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2020 № 7 підтверджується, що відповідача необхідно вважати таким, що справи та посаду командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального прийняв 04.12.2020 і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 4370,00грн на місяць.

На виконання пункту 5, 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2020 №293 Про прийом передачу майна військової частини НОМЕР_6 та НОМЕР_5 на відповідальне зберігання та прийом посад у період з 02.11-11.11.2020 здійснювалася прийом-передача майна від військових частин НОМЕР_6 та НОМЕР_5 на відповідальне зберігання у військовій частині НОМЕР_1 . Під час здійснення прийому - передачі майна від військової частини НОМЕР_5 до військової частини НОМЕР_1 виявлено незадовільний стан автомобільної техніки служби пально - мастильних матеріалів.

Командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №9 від 05.01.2021 «Про призначення службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_5 ». Під час проведення службового розслідування факт розукомплектування зазначеної вище автомобільної техніки підтверджений та встановлено посадових осіб, з вини яких автомобільна техніка розукомплектована.

За результатами службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 04.03.2021 № 29 «Про результати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності», відповідно до якого командира 1-ої автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального капітана ОСОБА_2 (за час виконання обов`язків командира 4-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_5 ) притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1317989,70 грн.

Для виконання зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_1 із грошового забезпечення капітана ОСОБА_3 здійснювалося відрахування на погашення суми шкоди завданої з його вини. Сума, що стягнута із грошового забезпечення відповідача, склала 5 812,62 грн.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2021 № 207 відповідача з 12 жовтня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згаданий вище наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2021 №29 відповідач оскаржив до Черкаського окружного адміністративного суду позовною заявою. Рішенням від 18 січня 2022 року, яке набрало законної сили 01.03.2022, у справі №580/2282/21 зазначений суд позов задовольнив повністю. Визнав протиправним і скасував наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2021 № 29 Про результати проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині накладення дисциплінарного стягнення - Попередження про неповну службову відповідальність та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1317989,70 грн командира 4-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_5 капітана ОСОБА_1 відповідача у цій справі. Серед мотивів суду - неповнота службового розслідування та відсутність факту завершення додаткової службової перевірки.

У цей період на підставі розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командувача сил логістики Збройних Сил України від 04.11.2021 №44/, командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 12.11.2021 № 576 «Про призначення повторного службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів».

Відповідно до довідки-розрахунку сума заподіяної шкоди військовій частині НОМЕР_1 з вини відповідача шляхом розукомплектування автомобільної техніки становить 744388,59 грн.

За результатами повторного службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2022 року №1 «Про результати повторного службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів», відповідно до якого відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 744388,59 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив рекомендований лист з претензією за адресою: АДРЕСА_4 , - в якому запропонував відповідачу в добровільному порядку сплатити кошти в сумі 738575, 97 грн. Зазначений лист повернувся позивачу із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Надалі позивач направив рекомендований лист з претензією за іншою відомою адресою місця проживання відповідача. Зазначений лист відповідач отримав 08.10.2022, що підтверджується випискою за номером рекомендованого листа .

Не отримавши відповіді на претензію та коштів від відповідача позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував таке.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України від 21 вересня 1999 року №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (далі Закон №1075-XIV).

Згідно зі ст.1 Закону №1075-XIV військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до ст.3 Закону №1075-XIV військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею четвертою Закону №1075-XIV визначено, що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

У порядку, передбаченому частиною першою цієї статті, ведеться облік майна, закріпленого за підпорядкованими військовими частинами, у службах забезпечення органів військового управління, органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, на які покладаються завдання щодо забезпечення військових частин майном відповідно до затверджених норм та організації його ефективного використання.

Списання військового майна за актами технічного стану та інспекторськими посвідченнями провадиться командирами військових частин і посадовими особами органів військового управління відповідно до їх компетенції в порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Відповідно до ст.5 Закону №1075-XIV для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про результати інвентаризації за минулий рік Міністерство оборони України надсилає до Кабінету Міністрів України у першому кварталі поточного року.

Форма і порядок звітності за результатами інвентаризації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики, за погодженням із Міністерством оборони України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку.

Згідно зі ст.7 Закону №1075-XIV особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160-IX)

У п.4 ч.1 ст.1 Закону №160-IX визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Частиною першою ст.2 Закону №160-IX встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 Закону №160-IX притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Суд врахував, що позивач під час повторного службового розслідування виявив незадовільний стан автомобільної техніки, розкомплектування техніки на суму 744388,59грн, за яку ніс відповідальність відповідач. Відповідна сума та наказ про результати додаткового службового розслідування не оспорені.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону №160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Стаття 9 Закону №160-IX визначає обставини, що виключають матеріальну відповідальність. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 вказаної статті завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи. Згідно з ч.3 вказаної статті Закону №160-IX обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно зі ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з абз.1 п.2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втратило чинність 31.10.2019) (далі Положення), (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктом третім Розділу І Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Згідно з п.4 Розділу І Положення встановлено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Відповідно до п.13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Пунктом 14 Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 - 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п.19 Розділу IV Положення).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Згідно з п.31 Положення у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Тобто, військовослужбовці несуть відповідальність за нестачу переданого їм під звіт майна.

Вказаними вище документами підтверджується, що відповідач під час проходження військової служби взяв на себе матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, що передані йому з прийняттям посади командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального військової частини.

На підставі встановлених під час службового розслідування обставин, позивач зробив висновок, що нестача матеріальних засобів АБШ та ПБШ автомобільного батальйону підвозу пального військової частини НОМЕР_1 (м.Черкаси) згідно з відомістю станом на 21.12.2021, які передані під звіт відповідача, виникла під час виконання ним службових обов`язків командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального. Внаслідок його халатного відношення до військової служби у формі недбалості до виконання своїх посадових обов`язків щодо керування ротним господарством, організації збереження ввіреної військової техніки переданої під звіт, перевірки її стану у визначені строки, організації обліку наявності, руху і якісного (технічного) стану військового майна в підрозділі, обліку технічного стану, комплектності і напрацювання озброєння і техніки в підрозділі, шляхом грубого порушення вимог законодавства у сфері обліку, збереження та контролю військового майна у Збройних Силах України та, який відповідно до ст.ст.12, 14, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, займаючи посаду командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального військової частини, не забезпечив належний облік та зберігання вказаного військового майна, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди державі в особі позивача.

Докази безпідставності вказаних висновків відсутні.

За результатами повторного службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2022 року №1 «Про результати повторного службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів», відповідно до якого відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 744388,59 грн. На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2021 №29 «Про результати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності» із грошового забезпечення капітана ОСОБА_3 здійснювалося відрахування на погашення суми шкоди завданої з його вини. Сума, що була стягнута із грошового забезпечення відповідача склала 5812,62 грн. Докази повного відшкодування вартості завданої шкоди відсутні. Отже, вона підлягає стягненню на користь держави в особі позивача у сумі 738575,97грн.

Тому позовні вимоги обґрунтові та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зважаючи на статус позивача, як органу державної влади, та відсутність доказів понесення ним вказаного виду судових витрат, останні розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2- 20, 72-78, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 738575,97грн (сімсот тридцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять гривень дев`яносто сім копійок).

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 19.05.2023.