Справа № 216/5385/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року

м. Київ

справа №216/5385/16-а

адміністративне провадження № К/990/4428/22

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №216/5385/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання права на отримання відповідної пенсії, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року (головуючий-суддя Ясенова Т.І., судді: Головко О.В., Сухаров А.В.)

в с т а н о в и в :

У 2016 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у непереведенні з 01 січня 2016 року позивача з пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та невиплаті пенсії з 01 січня 2016 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- визнати за позивачем право на отримання з 01 січня 2016 року пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- стягнути з відповідача на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно у сумі 64 146 грн 67 коп.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію за період з серпня 2016 року по жовтень 2016 року включно у розмірі 32 220 грн, а у разі вирішення справи пізніше листопада 2016 року: за період з серпня 2016 року по день ухвалення рішення, з розрахунку по 10 740 грн щомісячно;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, перевести позивача з 01 січня 2016 року з пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» шляхом припинення виплати з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та виплатою з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначивши розмір пенсії з 01 січня 2016 року по серпень 2016 року - 9 163 грн 81 коп., а з серпня 2016 року - по 10 740 грн щомісячно, до настання підстав для припинення виплати пенсії або для зміни розміру пенсії.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не переведенні з 01 січня 2016 року позивача з пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і невиплаті пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

Визнано за позивачем право на отримання з 01 січня 2016 року пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно у сумі 64 146 грн 67 коп.;

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію за період з серпня 2016 року по січень 2017 року включно у сумі 64 440 грн із розрахунку по 10 740 грн щомісячно;

Зобов`язано відповідача перевести позивача з 01 січня 2016 року з пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» шляхом припинення з 01 січня 2016 року виплати пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та виплатою з 01 січня 2016 року пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначивши розмір пенсії позивача за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: з 01.01.2016 по серпень 2016 року у розмірі 9 163 грн 81 коп., а з серпня 2016 року у розмірі 10 740 грн щомісячно до настання підстав для припинення виплати пенсії або для зміни розміру пенсії;

Допущено до негайного виконання постанову суду у межах стягнення пенсії за один місяць у сумі 10 740 грн;

Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди;

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено. Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27.02.2017 скасовано та прийнято нову про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 27 лютого 2017 року повернуто.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 скасовано у частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди та прийнято нову про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, постанову Верховного Суду від 07 липня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у цій справі.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 216/5385/16-а.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення про скасування у повному обсязі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року за наслідками розгляду 24 вересня 2020 року його апеляційної скарги.

Заява обґрунтував тим, що після скасування Верховним Судом ухвали про повернення його апеляційної скарги, ним 14 серпня 2020 року було подано до суду апеляційної інстанції заяву-клопотання, у якій просив у разі, якщо для цього виникнуть підстави, відповідно до статті 323 КАС України, скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року.

На переконання заявника, під час розгляду його апеляційної скарги, суд повинен був вирішити це клопотання та, виходячи із засад адміністративного судочинства, розцінити заяву-клопотання як апеляційну вимогу. Однак, Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 24 вересня 2020 року скасував постанову суду першої інстанції лише в частині вимог про стягнення моральної шкоди. В іншій частині вимог (визнання бездіяльності протиправною, визнання права на отримання відповідної пенсії, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії) постанова суду першої інстанції не скасована, у зв`язку з чим вважає, що судове рішення суду першої інстанції в цій частині залишено без змін. Звертає увагу, що КАС України не пов`язує можливість застосування положень статті 323 КАС України з тим, що перше рішення, в даному випадку рішення від 17 травня 2017 року, переглядалося у касаційному порядку.

04 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву-клопотання, в якій додатково зазначив, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у даній справі обґрунтована лише тим, що позивач начебто не в тому порядку звернувся із заявою про переведення його на іншу пенсію. Таку ж саме позицію 09 липня 2020 року зайняв і Верховний Суд, розглядаючи касаційну скаргу позивача на вказану постанову. Не погоджуючись із правовими висновками вказаних судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій, позивач зазначає, що якщо суд за наслідками розгляду цієї заяви скасує постанову апеляційного суду від 17 травня 2017 року, він захистить право позивача на пенсію. Просить, незважаючи на рішення по даній справі Верховного Суду від 09 липня 2020 року, сприяти поновленню права позивача на пенсію.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення.

Ухвала мотивована тим, що наведені у заяві доводи зводяться до нового перегляду судом апеляційної інстанції спору, який вже вирішено по суті. Встановивши, що позивач фактично оскаржує постанову суду апеляційної інстанції від 17 травня 2017 року, а не постанову Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 27 лютого 2017 року, апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи про необхідність врахування заяви-клопотання як вимогу апеляційної скарги, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення.

Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити за його заявою про винесення додаткового рішення нове рішення, яким скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року.

Суд заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази.

Разом з тим, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Водночас, додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом.

Додаткова постанова не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмета спору.

Відтак, перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення, визначений статтею 252 КАС України, є вичерпним і доводи скаржника не свідчать про існування жодної з них для можливості ухвалення судом додаткового судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги здійснена перевірка правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. За результатами апеляційного перегляду справи прийнята постанова, якою постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року скасовано у частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди та прийнято нову про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, постанову Верховного Суду від 07 липня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 323 КАС України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.

Положеннями частини 4 статті 323 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції у цій справі була розглянута апеляційна скарга позивача відповідно до положень статті 323 КАС України, в межах доводів та вимог поданої ним апеляційної скарги, які не розглядалися під час апеляційного розгляду цієї справи за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та постановою суду апеляційної інстанції від 24 вересня 2020 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди та відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Зі змісту постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року також вбачається, що судом було надано оцінку доводам позивача, наведеним у додатково поданій до суду апеляційної інстанції заяві від 14 серпня 2020 року.

Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у вказаній заяві, апеляційний суд зазначив, що такі не були ним зазначені у поданій апеляційній скарзі та фактично зводяться до нового перегляду судом апеляційної інстанції спору, який вирішено судом. Зазначеним доводам була надана оцінка, в тому числі і Верховним Судом при розгляді касаційної скарги позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що наведені позивачем доводи не свідчать про необхідність ухвалення додаткового судового рішення, адже висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову є чітким та зрозумілим.

Також суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58) відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на викладе, підстави для винесення додаткового рішення відсутні.

Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.Л. Мороз А.Ю. Бучик А.І. Рибачук