Справа № 420/7948/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7948/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (далі - відповідач, Університет), в якій просить:

- визнати протиправними дії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку щодо відмови у наданні інформації на запит громадянина ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 14.03.2023 року про заборгованість заробітної плати працівників ДУІТЗ, які в період з квітня 2022 року по березень 2023 року не отримували заробітну плату, або отримували менше розміру мінімальної заробітної плати, про отримання публічної інформації на запит від 18.10.2022 року про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отримані штатними працівниками відділу бухгалтерського обліку ДУІТЗ за період з квітня 2021 по жовтень 2022 року, про отримання публічної інформації на запит від 17.10.2022 року про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отриману головним бухгалтером ДУІТЗ ОСОБА_2 в період з квітня 2021 по жовтень 2022 року, про отримання публічної інформації на запит від 03.10.2022 року про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отримані ректором ДУІТЗ ОСОБА_3 в період з жовтеня 2021 року по жовтень 2022 рік, а також безпідставного віднесення запитуваної інформації до конфіденційної;

- зобов`язати Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку повторно розглянути запити громадянина ОСОБА_1 про отримання публічної інформації від 14.03.2023 року про заборгованість заробітної плати працівників ДУІТЗ, які в період з квітня 2022 року по березень 2023 року не отримували заробітну плату, або отримували менше розміру мінімальної заробітної плати, про отримання публічної інформації на запит від 18.10.2022 року про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отримані штатними працівниками відділу бухгалтерського обліку ДУІТЗ за період з квітня 2021 по жовтень 2022 року, про отримання публічної інформації на запит від 17.10.2022 року про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отримані головним бухгалтером ДУІТЗ ОСОБА_2 в період з квітня 2021 по жовтень 2022 року, про отримання публічної інформації на запит від 03.10.2022 року про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отримані ректором ДУІТЗ ОСОБА_3 в період з жовтеня 2021 року по жовтень 2022 рік з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.10.2022 р., 17.10.2022 р., 18.10.2022 р. та 14.03.2023 р. звернувся до відповідача із запитами про надання публічної інформації щодо заробітної плати працівників Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку. Однак відповідач у відповідях від 12.10.2022 р. № 01-24/857, 19.10.2022 р. № 878/01-24, 19.10.2022 р. № 879/01-24, 20.03.2023 р. № 138/01-24 відмовив у наданні публічної інформації позивачу, посилаючись на те, що інформація про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати відповідно ст.11 Закону України "Про інформацію" відноситься до персональних даних та є конфіденційною. Вважає, що інформація, яка стосується розміру заробітної плати працівника університету, який отримує заробітну плату за рахунок бюджетних коштів, є відкритою і має бути надана у відповідь на запит на інформацію, тому і звернувся до суду.

Ухвалою від 17.04.2023 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, зобов`язано відповідача разом з відзивом на позовну заяву надати до суду належним чином засвідчені копії документації про організацію діловодства з доступу до публічної інформації, матеріали розгляду запитів на публічну інформацію позивача.

Вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету відповідача 18.04.2023 р.

Станом на 18.05.2022 р. відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, витребувані документи не надав.

Згідно ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом від 03.10.2022 р. до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, в якому просив надати інформацію про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати ректором ДУІТЗ ОСОБА_3 в період з жовтеня 2021 року по жовтень 2022 рік.

Листом від 12.10.2022 р. № 01-24/857 позивачу відмовлено у наданні вказаної інформації у зв`язку з тим, що для визначення інформації про заробітну плату, премії, матеріальної допомоги та інших виплат співробітникам в Університеті використовується спеціальне програмне забезпечення, яке передбачає обробку інформації про фізичну особу, яка відповідно до ст.2 Закону України "Про захист персональних даних" та ст.11 Закону України "Про інформацію" відноситься до персональних даних та є конфіденційною.

Також відповідач повідомив, що персональні дані та критична технологічна інформація за режимом доступу відносяться до інформації з обмеженим доступом та, враховуючи вимоги ст.24 Закону України "Про захист персональних даних", підлягають захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

17.10.2022 р., позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом від 17.10.2022 р. щодо надання інформації про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отриману головним бухгалтером ДУІТЗ ОСОБА_2 в період з квітня 2021 по жовтень 2022 року.

Листом від 19.10.2022 р. № 878/01-24 відповідач також відмовив у наданні вказаної інформації, при цьому зазначив, що інформація про працівників Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку - це відомості про таких осіб, які ідентифіковані або можуть бути конкретно ідентифіковані. Повідомив, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Серед іншого зазначив, що для визначення інформації про заробітну плату, премії, матеріальної допомоги та інших виплат співробітникам в Університеті використовується спеціальне програмне забезпечення, яке передбачає обробку інформації про фізичну особу, яка відповідно до ст.2 Закону України "Про захист персональних даних" та ст. 11 Закону України "Про інформацію" відноситься до персональних даних та є конфіденційною.

18.10.2022 р. позивач звернувся до відповідача з черговим інформаційним запитом, в якому просив надати інформацію про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу та інші виплати отриману штатними працівниками відділу бухгалтерського обліку ДУІТЗ за період з квітня 2021 по жовтень 2022 року.

Листом від 19.10.2022 р. № 879/01-24 Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку відмовив у наданні публічної інформації щодо заробітної плати працівників, надавши при цьому відповідь, аналогічну листу від 19.10.2022 р. № 878/01-24.

14.03.2023 р. позивач звернувся з інформаційним запитом до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, в якому просив надати інформацію про заборгованість з заробітної плати працівників ДУІТЗ, які в період з квітня 2022 року по березень 2023 року не отримували заробітну плату або отримували менше розміру мінімальної заробітної плати без врахування працівників, до яких застосовувались вимоги ст.113 КЗпП України.

Листом від 20.03.2023 р. № 138/01-24 відповідач відмовив у наданні публічної інформації, надавши обґрунтування ідентичні листам від 19.10.2022 р. № 878/01-24 та від 19.10.2022 р. № 879/01-24.

Вважаючи, протиправними відмови відповідача щодо надання публічної інформації на запити від 03.10.2022 р., 17.10.2022 р., 18.10.2022 р., 14.03.2023 р., позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 р. № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

За змістом ст.1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі ст.3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Водночас, відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657 - XII).

Так, згідно зі ст.1 Закону № 2657-XII інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

При цьому, за змістом п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно зі ст.12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

При цьому, відповідно до п.2, 3 ч.1 ст.13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Пунктами 1.2, 2.1 Статуту Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 16.11.2020 р. № 1418, визначено, що Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку (далі - Університет) заснований на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України

Університет є юридичною особою публічного права - державним закладом освіти, який здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості.

Відтак, в цьому випадку, Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку є розпорядником публічної інформації в розумінні ст.13 Закону № 2939-VI, у зв`язку з чим має беззаперечний обов`язок забезпечувати надання відповіді за запитами про доступ до публічної інформації, що стосується як використання бюджетних коштів, так і інформації, пов`язаної з виконанням обов`язків відповідача щодо надання освітніх послуг.

Що ж до доводів відповідача про те, що запитувана позивачем інформація відноситься до конфіденційної інформації про особу, у зв`язку з чим не може поширюватися, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 6 Закону № 2939-VI визначає види публічної інформації з обмеженим доступом, а саме: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Статтею 7 Закону № 2939-VI передбачено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За приписами ст.14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно ст.22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

При цьому суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 2939-VI не може бути віднесена до конфіденційної інформація та, яка зазначена в ч.ч.1, 2 ст.13 цього Закону, зокрема інформація щодо юридичних осіб, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Отже, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації. При цьому, надання відповіді на отриманий запит має імперативний характер, у незалежності від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядник публічної інформації.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 03.10.2022 р., 17.10.2022 р., 18.10.2022 р., 14.03.2023 р. звернувся до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку із запитами на отримання публічної інформації щодо заробітної плати та додаткових виплат працівникам університету.

На вказані запити відповідач надав майже ідентичні відповіді від 12.10.2022 р. № 01-24/857, від 19.10.2022 р. № 878/01-24, від 19.10.2022 р. № 879/01-24, від 20.03.2023 р. № 138/01-24 де зазначив, що для визначення інформації про заробітну плату, премії, матеріальної допомоги та інших виплат співробітникам в Університеті використовується спеціальне програмне забезпечення, яке передбачає обробку інформації про фізичну особу, яка відповідно до ст.2 Закону України "Про захист персональних даних", ст.11 Закону України "Про інформацію" відноситься до персональних даних та є конфіденційною. Також відповідач повідомив, що персональні дані та критична технологічна інформація за режимом доступу відносяться до інформації з обмеженим доступом та, враховуючи вимоги ст.24 Закону України "Про захист персональних даних", підлягають захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

Тож, фактично основною підставою для відмови в наданні публічної інформації в усіх випадках слугувало віднесення відповідачем витребуваної інформації про заробітну плату працівників Університету до конфіденційної.

Водночас, суд зазначає, що ст.4 Закону № 2939-VІ встановлено, що одним із принципів забезпечення доступу до публічної інформації є принцип прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень, вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (п.п.1 та 2 ч.1 цієї статті).

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності вимог, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ

При цьому, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону № 2939-VI.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних дає підстави для висновку, що відмова у наданні інформації у зв`язку з тим, що остання належить до категорії інформації з обмеженим доступом, допускається лише з одночасним обґрунтуванням розпорядником публічної інформації того, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини (так званий "трискладовий тест").

Тобто, доступ до інформації може бути обмежено за умови додержання сукупності всіх трьох підстав.

При цьому, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації. Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність передбачених частиною другою статті 6 згаданого Закону підстав обмеження у доступі. Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених указаною правовою нормою, означає, що відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Дану правову позицію наведено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 9901/510/18, від 14.05.2020 р. у справі № 9901/589/19 та від 04.02.2021 р. у справі № 9901/598/19.

Водночас, відповідач жодних документів під час розгляду вказаної справи суду не надав.

Суд зазначає, що в силу ч.5 ст.6 Закону № 2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Статтею 31 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.5 Закону України "Про захист персональних даних" не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно з ч.5 ст.6 Закону № 2939-VІ не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

З аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що інформація, яка стосується розміру заробітної плати працівника Університету, який отримує заробітну плату за рахунок бюджетних коштів, є відкритою і має бути надана у відповідь на запит на інформацію.

При цьому, посилання відповідача на використання спеціального програмного забезпечення, яке передбачає обробку інформації про фізичну особу, яка відповідно до ст.2 Закону України "Про захист персональних даних", ст.11 Закону України "Про інформацію" відноситься до персональних даних та є конфіденційною не є обґрунтованим, адже у разі наявності підстав для обмеження доступу до інформації відповідачу належало б надати запитувачу (позивачу) відомості без вказівки персональних даних фізичних осіб, при цьому не обмежуючи доступ запитувача до відкритих даних, а саме: даних про заробітну плату працівників Університету.

Суд зазначає, що оскільки відповідач є розпорядником публічної інформації щодо використання бюджетних коштів, тому сама по собі наявність заяви працівника про обмеження доступу до його відомостей про оплату праці (тобто використаних бюджетних коштів) не може бути підставою для ненадання таких відомостей в порядку доступу до публічної інформації, позаяк ч.5 ст.6 Закону № 2939-VІ імперативно забороняє розпоряднику такої інформації (юридичній особі) обмежувати її доступ.

Таким чином, відсутність висновку розпорядника інформації, в даному випадку Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, щодо наявності хоча б однієї з трьох складових "трискладового тесту" означає, що відмова у доступі до публічної інформації не відповідає критеріям обґрунтованої та мотивованої відмови про неможливість її надання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 9901/510/18, від 14.05.2020 р. у справі № 9901/589/19.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що дії відповідача щодо відмови у наданні інформації на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 03.10.2022 р. від 18.10.2022 р., від 17.10.2022 р., від 14.03.2023 р. є протиправними, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як наслідок, з метою належного захисту порушених прав позивача, є всі підстави для задоволення позовної вимоги про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути запити на отримання публічної інформації від 03.10.2022 р., від 17.10.2022 р., 18.10.2022 р., 14.03.2023 р. в порядку, визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу (правову) допомогу в сумі 7100 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.4, 5 ст.134 КАС України законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Верховним Судом у своїх постановах від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16, від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Проніною Валерією Миколаївною укладений договір про надання правової допомоги від 03.04.2023 р. № 03-04/2023, предметом якого є надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п.2.1 договору Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень:

- представляє інтереси Клієнта в судах, в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах під час розгляду правових спорів;

- представляє Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимоги виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвал суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підпису та подання документів, зокрема заяв, клопотань, відводів, заперечень, скарг, уточнень, пояснень, запитів, звернень, повідомлень, доказів та інших документів; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Клієнта державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії на виконання доручень Клієнта;

- надає Клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, державної виконавчої служби, в інших органах; на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України всіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що розмір оплати правової допомоги, що надається Адвокатом, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами Додатковими угодами до цього Договору.

03.04.2023 р. сторони уклали між собою Додаткову угоду № 1, відповідно до п.п.1, 2, 3 якої керуючись п.3.1. Договору, цією Додатковою Угодою, Сторони дійшли згоди встановити наступний розмір оплати послуг Адвоката:

1. Консультація, аналіз нормативної бази, пошук судової практики - 500 грн.

2. Формування правової позиції, складання позовної заяви - 1000 грн.

3. Друкування позовної заяви, додатків до неї, засвідчення додатків до позовної заяви, підготовка клопотання, направлення позовної заяви до суду 2 год. - 500 грн.

4. Складання процесуальних документів - 500 грн.

5. Виїзд на судові засідання до суду першої інстанції - 500 грн.

Оплата узгодженої сторонами суми послуг здійснюється Клієнтом протягом 3-х підписання відповідного Акту наданих послуг. днів з моменту

Оплата послуг Адвоката здійснюється клієнтом в готівковій формі про що Адвокат видає Клієнту квитанцію до прибуткового касового ордеру.

Пунктами 1, 2 акту наданих робіт від 11.04.2023 р. встановлено, що відповідно до умов Додаткової угоди № 1 від 03.04.2023 р. до Договору про надання правової допомоги № 03-04/2023 від 03.04.2023 р. Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги (разом: 7100 грн.):

1. Консультація, аналіз нормативної бази, пошук судової практики, кількість годин: 3 год., вартість однієї години: 500 грн., загальна сума 1500 грн.

2. Формування правової позиції, складання позовної заяви кількість годин: 3 год., вартість однієї години: 1200 грн., загальна сума 3600 грн.

3. Друкування позовної заяви, додатків до неї, засвідчення додатків до позовної заяви, підготовка клопотання, направлення позовної заяви до суду - 2 год. кількість годин: 2 год., вартість однієї години: 500 грн., загальна сума 1000 грн.

4. Складання Клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, кількість годин: 1 год., вартість однієї години: 500 грн., загальна сума 500 грн.

5. Складання Клопотання про витребування доказів, кількість годин: 1 год., вартість однієї години: 500 грн., загальна сума 500 грн.

На підтвердження факту оплати послуг адвоката позивач надав до суду квитанцію до прибуткового касового ордера № 004 від 10.04.2023 р. на суму 7100 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 7100 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

З урахуванням викладених обставин справи та положень законодавства, суд приходить висновку, що підготовка та подання позову до суду у даній справі не потребувала надмірного, значного обсягу юридичної роботи, оскільки основні доводи у даній категорії справ, викладені в численних судових рішеннях в аналогічних спорах і саме такі доводи були і відображені адвокатом при підготовці позовної заяви.

Предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Відтак, з урахування критеріїв пропорційності, підставним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (65029, м.Одеса, вул.Кузнечна, буд.1, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (65029, м.Одеса, вул.Кузнечна, буд.1, ) щодо відмови у наданні інформації на запити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про доступ до публічної інформації від 03.10.2022 р., від 17.10.2022 р., від 18.10.2022 р., від 14.03.2023 р.

Зобов`язати Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку (65029, м.Одеса, вул.Кузнечна, буд.1, ) повторно розглянути запити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на отримання публічної інформації від 03.10.2022 р., від 17.10.2022 р., від 18.10.2022 р., від 14.03.2023 р. в порядку, визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (65029, м.Одеса, вул.Кузнечна, буд.1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко