Справа № 420/15377/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/15377/22
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

рішення суду першої інстанції прийнято

у м. Одеса, 13 січня 2023 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (позивач, ГУ ПФУ в Одеській області) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс», в якому з урахуванням заяви про усунення недоліків від 07.11.2022 року, просив суд стягнути з відповідача на користь Головного управління ПФУ в Одеській області заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 64942,12грн., донарахованої за період з 01.07.2021 року по 25.07.2021 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що на обліку позивача знаходиться ТОВ «Північтранс» як платник страхових внесків відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на якого в свою чергу нормами чинного законодавства покладено обов`язок в повному обсязі відшкодовувати витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабміном України. Станом на 26.09.2022р. за ТОВ «Північтранс» рахується заборгованість по виплаті і доставці пільгової пенсії ОСОБА_1 за Списком №2 на загальну суму 64942,12грн. за період з 01.07.2021р. по 25.07.2021р. (донарахованої у липні 2021 року). На адресу Товариства позивачем були направлені відповідні розрахунки заборгованості, однак відповідач її в добровільному порядку не відшкодував, що й зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про відсутність підстав для стягнення з відповідача відповідно заборгованості з підстав невірного та необґрунтованого розрахунку фактичних витрат по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгової пенсії по пенсіонеру ОСОБА_1 . Також вказав про пропуск позивачем строку подання цього позову, у зв`язку із чим надав до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2023р. заяву ТОВ «Північтранс» про залишення позову пенсійного органу без розгляду було залишено без задоволення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року, адміністративний позов ГУ ПФУ в Одеській області задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «Північтранс» подано на зазначене рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування скарги вказує, що відповідно до наданих позивачем документів, якими обґрунтовується позовна заява, чітко зазначено, що сума заборгованості за спірний період ТОВ «Північтранс» складає 2139,03 грн., з якими відповідач погодився, а тому стягнення судом першої інстанції з відповідача суми 64942,12 грн. є безпідставним та необґрунтованим. Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції проігнорував наданий позивачем до справи помісячний розрахунок по відшкодуванню пільгової пенсії за Списком №2 в якому чітко зазначено про відсутність станом на 01.01.2021р. у ТОВ «Північтранс» заборгованості перед позивачем, а тому є незрозумілою розрахована органом ПФУ сума боргу у заявленому у позові розмірі 64942,12 грн. Також, скаржник наголошує на пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом у зв`язку із чим наявні підстави для залишення даного позову без розгляду, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги.

14.03.2023 року позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на хибність тверджень скаржника, просить відмовити у задоволенні скарги та залишити судове рішення без змін мотивуючи тим, що на його думку, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, вірно застосував норми процесуального та матеріального права та дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 64942,12 грн., яка в свою чергу повністю підтвердження наданими до матеріалів справи письмовими доказами.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Північтранс», , адреса місцезнаходження: 21й км Старокиївської дороги, м.Одеса, 65025, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області як платник страхових внесків відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно картки особового рахунку відповідача (а.с.39, 39 зворот) станом на 25.09.2022 року за ним рахується недоїмка у сумі 64942,12грн. щодо виплати пенсії ОСОБА_1 (розрахунок - а.с.37).

Призначення та виплата пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 за Списком №2 не заперечується відповідачем та підтверджується наданими позивачем доказами разом із заявою про усунення недоліків (протокол про призначення пенсії, заява про проведення перерахунку пенсії, довідка про розміри виплаченої ОСОБА_1 пенсії).

20.07.2021 року позивач надіслав відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»- «з» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» разом із листом про відшкодування витрат; лист разом із розрахунками отриманий відповідачем 24.07.2021 року, проте борг відповідач у добровільному порядку не сплатив, що й зумовило підстави для звернення позивача до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості у ТОВ «Північтранс» перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в сумі 64942,12 грн. стосовно виплати пенсії за Списком №2 ОСОБА_1 , донарахованої у 2021 році, яка в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, відповідачем у добровільному порядку не відшкодована.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно вимог ст.1, п.1 ст.4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Ставка на обов`язкове державне пенсійне страхування становить 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абзацом 4 пункту 1 статті 2 цього Закону.

Для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (абзац 4 пункту 1 статті 2 Закону №400/97).

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За приписами п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (надалі - Інструкція), яка визначає порядок (процедуру) в тому числі відшкодування страхувальниками витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах.

У розумінні приписів абз.1 пп.2.1.1 п.2.1 Інструкції, платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, …, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

У відповідності до пунктів 6.1, 6.4, 6.7, 6.8 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Отже, обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій покладено на органи Пенсійного фонду, обов`язок з відшкодування повністю витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, в частині пенсій призначених у порядку статті 13 Закону №1788-ХІІ та призначених відповідно до частини 2статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", покладений на підприємства, які зобов`язані щомісячно до 25-го числа здійснювати покриття фактичних витрат на виплату і доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах.

Підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

З матеріалів справи встановлено, що пенсіонеру ОСОБА_1 на підставі довідки від 17.06.2016р. №813 щодо пільгового характеру праці, у 2016 році була призначена пенсія на пільгових умовах за Списком №2. Призначена пенсія не скасовувалась, відповідачем довідка про особовий характер праці не відкликалась.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач має перед ГУ ПФУ в одеській області заборгованість по відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії вказаному вище пенсіонеру ОСОБА_1 , у розмірі 64942,12 грн., яка виникла, як з`ясувалось у 2021 році під час проведення перевірки у органі ПФУ, внаслідок донарахування у 2021 році відповідних сум відшкодування, які помилково не було включено до попередніх розрахунків надісланих товариству.

Для усунення виявлених недоліків під час перевірки, головним управління, як встановлено колегією суддів з наявних у справі письмових доказів, проведено донарахування в сумі 83399,34 грн., в яку було включено також витрати на виплату та доставку пільгової пенсії за Списком №2 по пенсіонеру ОСОБА_1 , 15.07.2021р. складені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та з листом-повідомленням направлені ТОВ «Північтранс».

Вказані розрахунки відповідач отримав 24.07.2021р.

Як зазначив позивач у відзиві на апеляційну скаргу, сума у розмірі 83399,34 грн. має в своєму складі виплачену пенсію ОСОБА_1 починаючи з липня 2016 року по липень 2021 року включно, тобто по досягненню пенсіонером пенсійного віку.

У зв`язку із тим, що донарахування відбулось у липні 2021 року, Головним управлінням вказано період з 01.07.2021р. по 25.07.2021р., та у картці особового рахунку відображена сума яка підлягає відшкодуванню у розмірі 104 331,97 грн., з яких апелянтом сплачено 20 932,63 грн., (стовпець "Зараховано відшкодування"), а недоїмка складає 83 399, 34 грн.

Також, колегія суддів враховує викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи органу ПФУ, згідно з якими 11.08.2021 від ТОВ «Північтранс» на адресу Головного управління надійшов лист від 30.07.2021 № 1170, в якому було зазначено, що із суми заборгованості 104 331, 87 грн. апелянтом буде перераховано суму 20 932, 63 грн. (сума за поточний місяць), а різницю у сумі 83 399, 34 грн. донараховану за ОСОБА_1 апелянт буде перераховувати в залежності від фінансового становища. Тобто, фактично, Товариство визнавало наявність заборгованості в розмірі 83 399, 34 грн. донараховану за ОСОБА_1 .

Також, як вбачається з матеріалів справи, до вересня 2022 апелянтом частково сплачувалась нарахована до відшкодування сума за ОСОБА_1 , а саме сплачено 18 457, 22 грн., а отже залишок заборгованості донарахованої суми за ОСОБА_1 складає 64 942, 12 грн., що також відображено в картці особового рахунку.

Слід зазначити, що відповідно до правового висновку, сформованого Верховним Судом зокрема у постановах від 20 грудня 2018 року у справах №804/7025/17, № 804/2506/1, обов`язок з відшкодування повністю витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в частині пенсій призначених у порядку статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", покладений на підприємства, тобто відповідача./

Також, враховуючи правові позиції викладені Верховним Судом у справі № 826/16544/17, судова колегія враховує, що вирішення по суті спору про стягнення заборгованості неможливе без підтвердження її розміру за заявлений період в розрізі кожного пенсіонера, розмір витрат на виплату та доставку пенсії якого складає суму стягнення.

При цьому, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період, що в свою чергу узгоджується з позицію Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 05січня 2021 року у справі №640/18421/19.

Отже, такі розрахунки є достатніми доказами на підтвердження суми боргу, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Розрахунки які не оскаржені є узгодженими та є обов`язковими для виконання. У разі оскарження та залишення їх в силі, розрахунки є узгодженими та є обов`язковими для виконання, після ухвалення відповідного судового рішення.

Викладене свідчить про обов`язок підприємств та організацій здійснювати покриття Пенсійному фонду витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 та Списком №2.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд в постановах від 14 вересня 2022 р. у справі №817/1943/17, та від 26 жовтня 2022 р. у справі №812/1231/17.

Так, виходячи з встановлених обставин справи, на виконання вимог Інструкції № 21-1 позивачем на адресу ТОВ «Північтранс» було направлено лист від 15.12.2021 з вих.№ 1500-0504-8/160586 з розрахунком фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з відомостями по пенсіонерам, включеним до розрахунку. У листі окремо зазначена інформація про наявну заборгованість апелянта перед Головним управлінням станом на 01.12.2021 у розмірі 64942,12 грн.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про порушення Пенсійним фондом України порядку щодо складання та направлення до відповідача розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за спірний період.

Однак, відповідачем у передбачені законодавством строки не здійснено відшкодування сум понесених позивачем витрат.

Доказів звільнення від сплати заборгованості, або скасування у встановленому законом порядку розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо доводів апелянта про невірний розрахунок суми стягнення заборгованості з відшкодування сум витрат на витрату і доставку пільгових пенсій в розмірі 64942,12 грн то суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що відповідачем не оскаржувались ні розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, а ні сам факт призначення таких пенсій, а тому дані розрахунки, з урахуванням наведеного вище вважаються узгодженими.

В контексті надання оцінки доводам апелянта апеляційний суд вважає за доцільне врахувати також правовий висновок, якого дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2019 у справі №804/323/16: «…незгода позивача з надісланими на його адресу Розрахунками ґрунтується виключно на тому, що вони включають заборгованість за минулі роки. Позивач вважає, що у нього відсутній обов`язок здійснювати відшкодування за такими розрахунками. Однак, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що посилання позивача на порушення відповідачем п. 6.4. - 6.8. Інструкції при формуванні Розрахунків, і як наслідок відсутність у нього обов`язку здійснювати відшкодування за такими розрахунками, є недоречним, оскільки невчасне направлення розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не звільняє підприємство від обов`язку відшкодувати зазначену заборгованість. Чинне законодавство України не встановлює такого наслідку порушення строку направлення розрахунку, як визнання його недійсним чи протиправним. Несвоєчасність направлення органами Пенсійного фонду України розрахунку, не впливає на встановлення наявності і визначення розміру сум витрат на виплату і доставку пільгових пенсій працівникам, та не звільняє позивача від обов`язку їх відшкодування.».

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів протиправності розрахунків позивача, доказів сплати відповідачем заборгованості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №2 за спірний період, оскільки відповідач доказів добровільного погашення заборгованості не надав.

Що стосується доводів про пропуск ГУ ПФУ в Одеській області встановленого ст. 122 КАС України строку для звернення до суду із цим позовом, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями ч.15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються.

Слід також зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суд від 01.12.2021 у справі № 140/1205/19, колегія суддів звернула увагу на правовий висновок щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 804/18891/14, від 26 червня 2018 року у справі № 804/8277/14, відповідно до якого у разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до відносин щодо стягнення такої заборгованості (недоїмки) застосовуються положення частини п`ятнадцятої статті 106 Закону № 1058-IV.

Колегія суддів Верховного Суду не вбачала необхідності відступати від вказаного висновку, оскільки в даному випадку термін «недоїмка» вжито в широкому розумінні заборгованості. Тобто, в розумінні суми фінансових зобов`язань (грошових боргів), що підлягає погашенню, поверненню в певний термін.

За вказаного, під час розгляду даної справи апеляційний суд вважає, з урахуванням викладеного, що у разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, строки звернення до суду, визначені положеннями КАС України - не застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 460/3113/18.

Відтак, доводи скаржника в частині пропуску позивачем строку на подання цього позову та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, є неґрунтовними, що було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи та вірно відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду відповідною ухвалою від 13.01.2023р.

Стосовно решти доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Підсумовуючи усе викладене вище, зважаючи на встановлені спірні обставини справи та наведені приписи чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року у справі 420/15377/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.