Справа № 280/817/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 травня 2023 року Справа № 280/817/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування з 20.06.2022 та невиплати в подальшому ОСОБА_1 належного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди головного сержанта ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4у Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нараховувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення та додаткові грошові винагороди головного сержанта ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4у Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 з 20.06.2022 та в подальшому щомісячно, включно до дня звільнення військовослужбовця ОСОБА_2 з полону.

Крім того, до позовної заяви додано клопотання представника позивача про витребування від відповідача доказів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.2022, в період дії воєнного стану, головний сержант ОСОБА_2 під час безпосередньої участі у бойових діях, що забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в м. Маріуполі Донецької області у період здійснення зазначених заходів, потрапив у полон до держави-агресора, що підтверджується відповіддю Міністерства оборони України від 18.05.2022 № 230д9/14-202279753. Позивач, яка є дружиною полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 , звернулася до командування Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884. Однак, відповідач повідомив, що за фактом здачі військовослужбовців у полон проведено службове розслідування, матеріали якого направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, так як у діях військовослужбовців вбачаються ознаки добровільної здачі в полон (ст. 430 КК України). Отже, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2022 № 67 призупинено виплати військовослужбовцям, стосовно яких направлені матеріали службового розслідування до правоохоронних органів, до прийняття окремого рішення. Посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII позивач зауважує, що виплата грошового забезпечення здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон. При цьому, повним з`ясуванням всіх обставин потрапляння військовослужбовців у полон буде прийняття законного рішення у кримінальному провадженні, якщо таке наразі відкрито. Разом із тим, станом на дату подання позову позивачу невідомо, чи відкрито відносно її чоловіка кримінальне провадження; якщо ж відкрито - головний сержант ОСОБА_2 не допитаний (оскільки перебуває у полоні), про підозру йому не повідомлено, обвинувачення не висунуто, обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, не існує. За таких обставин вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу з 20.06.2022 належного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, з огляду на що просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 13.02.2023 відкрито провадження в адміністративній справі № 280/817/23 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; клопотання про витребування доказів задоволено частково.

14.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 10468) про долучення доказів.

18.04.2023 від відповідача надійшли витребувані докази (вх. № 15698).

Відповідач позов не визнав, подав відзив (вх. від 18.04.2023 № 15699), в якому зазначив, що 04.04.2022 весь особовий склад Військової частини НОМЕР_1 , який знаходився у АДРЕСА_3 , потрапив в полон, у зв`язку із чим наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.05.2022 № 39 призначено службове розслідування. Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.06.2022 № 67 «Про результати службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди» комісією службового розслідування направлено матеріали службового розслідування в підпорядкування Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, так як у діях військовослужбовців вбачаються ознаки добровільної здачі в полон. Зауважує, що зазначений військовослужбовець отримував грошове забезпечення та грошову винагороду, яка передбачається постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до 19.06.2022, а саме до моменту закінчення службового розслідування та передання матеріалів цього розслідування в ДБР. Відповідач вважає, що службовим розслідуванням з`ясовано та установлено факти у передбаченому законодавством порядку, про які повідомлено органи досудового розслідування. Відтак, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні. Крім того, просить зупинити провадження у справі до моменту припинення перебування у складі оперативно-тактичного угрупування «Донецьк».

Ухвалою суду від 18.05.2023 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 12.04.2018 (повторно) Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.05.2019 № 40-РС із ОСОБА_2 укладено контракт та прийнято його на військову службу.

Відповідно до листа Міністерства оборони України від 31.05.2022 № 220/4137 ОСОБА_2 облікований як такий, який перебуває у полоні.

На адвокатський запит представника ОСОБА_1 відповідачем надано відповідь від 30.10.2022 № 732/1922 про те, що 04.04.2022 весь особовий склад Військової частини НОМЕР_1 , який знаходився у АДРЕСА_3 , потрапив в полон, у зв`язку із чим наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.05.2022 № 39 призначено службове розслідування. Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.06.2022 № 67 «Про результати службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди» комісією службового розслідування направлено матеріали службового розслідування в підпорядкування Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, так як у діях військовослужбовців вбачаються ознаки добровільної здачі в полон. Військовослужбовець ОСОБА_2 отримував грошове забезпечення та грошову винагороду, яка передбачається постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до 19.06.2022, а саме до моменту закінчення службового розслідування та передання матеріалів цього розслідування в ДБР. Службовим розслідуванням встановлено всі обставини, у зв`язку із чим виплата належного грошового забезпечення та додаткової винагороди припинена, у подальшій виплаті, після 19.06.2022, відмовлено. Інформація про наявність кримінального провадження відносно головного сержанта ОСОБА_2 до військової частини не надходила; зі списків особового складу ОСОБА_2 виключений не був.

В подальшому, представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 13.01.2023 про відновлення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди та із адвокатським запитом від 13.01.2023 про надання документів, які стосується проведення службового розслідування відносно ОСОБА_2 , однак доказів надання відповіді на зазначені заяву та запит матеріали справи не містять.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати з 20.06.2022 належного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII, зокрема, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

За правилами пункту 3 розділу ХХХ Поряду № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Відповідно до пунктів 5, 6, 7 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, однією з підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення є з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

З матеріалів справи судом установлено, що ОСОБА_1 , як дружина військовослужбовця, захопленого у полон, отримувала грошове забезпечення та додаткову винагороду до 19.06.2022 (включно), тобто, до моменту прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.06.2022 № 67 «Про результати службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди».

Зі змісту наказу від 19.06.2022 № 67 вбачається, що в ході проведення службового розслідування установлено, що підполковником ОСОБА_4 , який на той час був командиром ВЧ НОМЕР_1 , віддано наказ скласти зброю, що передбачало добровільну здачу в полон. Особовий склад, який перебував разом з ним у м. Маріуполі, виконав цей злочинний наказ. Виходячи із цього, комісією вбачаються в діях військовослужбовців, стосовно яких призначено службове розслідування, окрім молодшого сержанта ОСОБА_5 , ознаки ст. 430 КК України - добровільна здача в полон. Отже, наказано: службове розслідування вважати завершеним (п. 1 наказу); помічнику командира НОМЕР_4 з правової роботи направити матеріали службового розслідування до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, для проведення досудового розслідування та встановлення обставин (п. 4 наказу); помічнику командира ВЧ НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби призупинити виплати військовослужбовцям, стосовно яких були направлені матеріали службового розслідування до правоохоронних органів, до прийняття окремого рішення (п. 8 наказу).

Суд звертає увагу, що відповідальність за добровільну здачу в полон передбачена ст. 430 КК України (добровільна здача в полон через боягузтво або легкодухість - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.).

При цьому, в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення закріплені у статті 17 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон віднесено до компетенції органів досудового розслідування та відповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. При цьому, до повноважень відповідача, зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування, про що самостійно вказано в Акті проведення службового розслідування, затвердженому 17.06.2022 т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 , а саме у висновку акту зазначено: «…Виходячи з цього комісія не має змоги встановити в діях військовослужбовців стосовно яких було призначено службове розслідування, окрім молодшого сержанта ОСОБА_6 , як саме вони потрапили в полон добровільно здалися чи їх було захоплено в полон. Так як до повноважень комісії не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування комісія дійшла висновку що після всебічного та повного проведення досудового розслідування правоохоронними органами по кожному військовослужбовцю окремо, та встановлення їхньої вини, в разі якщо вона наявна, або якщо в судовому порядку буде винесено виправдувальний вирок або військовослужбовцям у яких будуть відсутні ознаки складу злочину, виплатити грошове забезпечення та грошову винагороду за той період коли визначені військовослужбовці перебували у полоні та в тому обсязі в якому їм належить…».

Слід зазначити, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут). Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

В силу статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. (стаття 83 Дисциплінарного статуту).

Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

За правилами статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Пунктом 1 розділу IІ Порядку №608 встановлено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 р. V Порядку №608).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (п.6 р.VI Порядку № 608).

Також, порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Пунктом 144-1 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України (п.144-2 Положення №1153/2008).

Проте, суд звертає увагу, що жодних доказів наявності у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення «добровільна здача в полон» відповідачем до суду не надано, а наявний у матеріалах справи лист ДБР від 03.02.2023 № АН-215/10-2-03-03-456/23 підтверджує, що у кримінальному провадженні від 08.04.2022 № 0000017 досліджуються обставини можливих протиправних дій керівництва ІНФОРМАЦІЯ_4 ВМС ЗСУ, а не усього особового складу батальйону; при цьому, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, повідомлення про підозру жодній особі не здійснювалось.

Тобто, суд наголошує, що саме лише проведення службового розсілдування та приняття наказу від 19.06.2022 № 67 «Про результати службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди» не може вважатися з`ясуванням в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон.

Крім того, в Акті проведення службового розслідування, затвердженому 17.06.2022 т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 , відповідачем самостійно зазначено, що Комісія, яка проводить службове розслідування, не є органом, до повноважень якого входить кваліфікація злочину та/або проведення досудового розслідування. Більш того, ОСОБА_2 в Акті службового розслідування згадується лише у переліку військовослужбовців, відносно яких таке розслідування проводилося, будь-яких даних саме щодо обставин потрапляння його у полон акт не містить.

Наведене свідчить про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати з 20.06.2022 ОСОБА_1 належного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди головного сержанта ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4у Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Звідси, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 20.06.2022, належне грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду головного сержанта ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4у Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, забезпечить ефективне відновлення прав позивача.

Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нараховувати належне грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду «в подальшому щомісячно, включно до дня звільнення військовослужбовця ОСОБА_2 з полону» задоволенню не підлягають, як заявлені передчасно, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати з 20.06.2022 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) належного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди головного сержанта ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4у Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ), починаючи з 20.06.2022, належне грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду головного сержанта ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4у Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 18.05.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко