Справа № 160/17894/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/17894/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю представників громадської організації: Селін Д.В., Підлужний В.М.

за участю представників: позивача Шавкун М.Г., відповідача Семчук Н.В., Марінеско А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2023( суддя першої інстанції Букіна Л.Є.) в адміністративній справі №160/17894/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і житлових приміщень непридатними для проживання (далі Положення № 385), затверджене Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року.

Вимоги позову обґрунтовані протиправністю оскарженого Положення № 385, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року на думку позивача, Положення № 385 суперечить імперативним приписам акту вищу юридичної сили, а саме: Положенню про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 26.04.1984 №189 (Положення № 189), оскільки, на відміну від Положення № 189, фактично наділяє Комісію щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень виключними повноваженнями з приводу самостійного обстеження житлових будинків. Позивач вважає, що наділивши Комісію такими повноваженнями, відповідач запровадив менш прозорий механізм обстеження стану жилих будинків фактично виключивши стадію обстеження стану жилих будинків інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних з одночасним залученням громадськості та отриманням висновку від уповноваженого органу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Позивач вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, що відповідно до положень ст. 317 КАС України є підставами для його скасування.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, Громадська організація "Платформа Громадський Контроль" подала апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники громадської організації, в судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримали, просять суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та заперечення на скарги, встановила наступне.

Як достовірно встановлено під час апеляційного перегляду справи, Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року затверджено Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і житлових приміщень непридатними для проживання.

Цим же Рішенням створено комісію щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень і затверджено її посадовий склад.

У п. 5 вказаного Положення зазначено, якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту підлягають жилі будинки державного і громадського фонду.

У разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

Згідно із п. 8 Положення № 385, Комісія може самостійно обстежувати житлові будинки (житлові приміщення) для ініціювання питання визначення їх такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам та є непридатними для проживання.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 10.05.2022 року № 501 визнано житловий будинок літ. А-1 по АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам та є непридатним для проживання (аварійним) відповідно до акта комісії щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень.

Правовою підставою для прийняття цього рішення слугував Порядок № 385, а також акт обстеження стану житлових будинків, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_2 , який належить йому на праві приватної власності.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями, які надали можливість останньому вчинити дії щодо демонтажу житлового будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві приватної власності, Величко звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що Положення затверджено Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року, яке є чинним та не оскаржувалося позивачем у судовому порядку. Оскільки позивачем не оскаржене Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року, суд зазначив, що позивачем обрано не ефективний спосіб відновлення порушеного права, а тому відсутні підстави для скасування Положення № 385, адже це не призведе до відновлення його порушених прав. Крім того, досліджуючи зміст спірних Положень судом не установлено основоположних відмінностей між собою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанії з огляду на наступне.

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст.13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Окрім того, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Отже, з метою уникнення формального підходу до вирішення справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що в розглядуваному випадку позивач має право на звернення до адміністративного суду із цим позовом за правилами встановленими КАС України.

Окрім цього, обмеження права позивача на звернення до суду у цій справі в порядку адміністративного судочинства не переслідує легітимну мету, оскільки за таких обставин правомірність рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, прийнятого у важливій сфері суспільних правовідносин, а саме - забудови території населеного пункту, залишиться поза судовим контролем.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України у порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 41 конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

За приписами частини 1 пункту 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

З матеріалів справи встановлено, Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 року затверджено Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і житлових приміщень непридатними для проживання.

Даним Рішенням затверджено комісію щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень.

05 травня 2022 року комісією щодо обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень проведено огляд житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (літ.А-1), результати якого зафіксовано відповідним актом обстеження технічного стану житлового будинку. (ас16,17)

Комісією зроблено висновок, що обстежуваний житловий будинок не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам та відноситься до категорії аварійний, запропоновано експлуатацію об`єкту зупинити до відновлення його експлуатаційної придатності, шляхом знесення.

Згідно з приписами статті 151 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до статті 152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Положеннями підпункту 1 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №210/8381/13-а.

Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості.

Виконавчий комітет Дніпровської міської ради самостійно приймає рішення від 10.05.2022 року №501, про визнання непридатним для проживання житлового будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 та надає дозвіл на знесення об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до норм діючого законодавства, єдиною належною та допустимою підставою віднесення зазначеного будинку до такого, що перебуває в аварійному стані, може бути рішення виконавчого органу відповідної місцевої ради, прийнятого на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану житлового будину, з наступним затвердженням сесією цієї ради.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 760/6275/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 760/7956/19, від 19 грудня 2019 року у справі № 760/7471/19, від 29 січня 2020 року у справі № 760/7000/19, яка відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, аналізуючи підстави реалізації пропозицій викладених в акті обстеження стану житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

За результатами обстеження, складається акт, у якому відображаються всі технічні характеристики обстежуваного об`єкта, його теперішній технічний стан, висновки щодо його подальшої експлуатації. Акт обов`язково підписується головою комісії, секретарем комісії, представниками комунального підприємства, підписи інших членів комісії необхідні за умови виявлення, за результатами обстеження, недоліків будівлі, що стосуються їх компетенції.

У місячний термін зазначений акт надається на розгляд та затвердження на засіданні виконкому міської ради.

У разі затвердження акта обстеження, висновки комісії є підставою для вирішення питання подальшої експлуатації будівлі (проведення поточного чи капітального ремонту, використання в інших цілях чи знесення будівлі).

Після затвердження акта обстеження, відображені в ньому висновки є обов`язковими до виконання. У випадку встановлення аварійної ситуації, висновки щодо її усунення, надані в акті обстеження, є обов`язковими до негайного виконання як власниками та користувачами будівлі, так і комунальними службами міста та структурними підрозділами виконавчих органів міської ради (пункти 6-11 Положення № 202).

Отже, першочерговим у даному випадку є встановлення факту аварійної ситуації, а потім, у разі підтвердження, - вирішення питання подальшої експлуатації будівлі (проведення поточного чи капітального ремонту, використання в інших цілях чи знесення будівлі).

Оскільки, виконавчий комітет Дніпровської міської ради, приймаючи рішення №501 від 10.05.2022 року «Про визнання непридатним для проживання житлового будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 », не переконався в об`єктивності та доведеності встановленого факту щодо аварійності житла, колегія суддів зазначає, що таке рішення прийняте всупереч вимогам чинного законодавства, але, це рішення з ненормативним (індивідуальним) правовим актом, який був розрахований на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації (знесення будинку), тому його юридична чинність вже вичерпана реалізацією.

Щодо застосування Порядку обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання визначено у Положенні, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189 (Положення № 189)

Відповідно до приписів вказаного нормативно-правового акту обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості.

У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. Якщо експлуатація будинків відомчого або громадського житлового фонду здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією, то обстеження цих будинків за клопотанням такого підприємства, установи, організації здійснюється житлово-експлуатаційною організацією, визначеною виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

У разі ж неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту вноситься до виконкому районної, міської, районної у місті Ради пропозиція про визнання жилого будинку таким, що не відповідає зазначеним вимогам і є непридатним для проживання.

Згідно з п. 5 Положення № 189 якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту. У разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

При цьому додаються такі документи: а) акт обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком; б) технічний паспорт жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; в) висновок проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); г) висновок органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення виконавчим комітетом відповідної Ради призначається спеціальна комісія у складі визначеного зазначеним Положенням спеціалістів.

При обстеженні громадського або відомчого житлового фонду до складу такої комісії також включається представник органу, який здійснює управління відповідним фондом.

Після проведення дій, визначених Положенням, при визнанні жилого приміщення непридатним для проживання комісія вносить місцевій раді пропозицію з проектом відповідного рішення.

Згідно із пунктом 8 Положення виконавчий орган місцевої Ради розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо непридатності жилого будинку для проживання та вносить до виконавчого комітету обласної, міської Ради народних депутатів про використання цього будинку в інших цілях або про знесення будинку. Під час вирішення питання щодо жилого будинку відомчого або громадського жилого фонду пропозиція погоджується з відповідним підприємством.

При цьому, судова колегія зазначає, що Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання не розповсюджується на правовідносини пов`язані з обстеженням приватного житлового фонду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що Європейський суд визначає сутність принципу правової визначеності як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Отже, суд першої інстанції виходив з того, що визнання недійсним Положення № 385, яким урегульовано порядок обстеження стану житлових будинків, жодним чином не відновлять права та інтереси позивача, оскільки демонтаж житлового будинку, розташованого за адресою: будинок літ. А-1 по просп. Гагаріна,101 відбувся на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 10.05.2022 року № 501, а не нормативно-правового акту, що оскаржується у цій справі.

З урахуванням обставин встановлених під час перегляду справи, колегія суддів вважає доцільним вийти за межі позовних вимог, оскільки застосоване Положення, затверджене рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 24.02.2022 року № 385.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина четверта статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду і доведеність позивачем порушення відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю його прав та законних інтересів.

Схожа за змістом правова позиція щодо умов надання правового захисту судом викладена й у постанові Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №810/1044/18.

Така правова позиція викладена Верховним Судом й у постанові від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а і узгоджується з висновками щодо застосування норм права, наведеними у постанові цього ж Суду від 13.08.2020 у справі №369/3756/16-а, у якій також наголошується, що порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Перевіряючи законність рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання своїх управлінських функцій, судам встановлено.

Згідно з пунктом 3 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (із змінами та доповненнями) на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення в електронній (через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади) або паперовій формі в порядку, визначеному Мін`юстом, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

У Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15 травня 2013 року № 883/5) визначено, що нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовуються неодноразово.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2019 року у справі № 826/14366/15, від 9 квітня 2020 року у справі № 807/150/16, від 9 грудня 2020 року у справі № 813/746/18, від 24 червня 2021 року у справі № 560/3160/20, від 1 лютого 2022 року у справі № 160/1936/21 та від 20 травня 2022 року у справі № 160/9717/21.

Також, в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

Затверджуючи своїм рішенням Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання житлових будинків житлових приміщень непридатними для проживання, місцева рада здійснює нормативне регулювання відповідних відносин.

Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті з них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установляюются права та обов`язки безпосередньо.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів зазначає, що рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 24.02.2022 року № 385, яким затверджено Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання житлових будинків житлових приміщень непридатними для проживання, має ознаки регуляторного акта.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 363/3786/17, Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 466/1264/18, від 21 жовтня 2019 року у справі № 522/22780/16-а, від 26 листопада 2019 року у справах № 826/4630/18 та № 183/6195/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 369/7296/16-а, від 20 грудня 2019 року у справі № 520/14995/16-а, від 21 грудня 2019 року у справі № 826/14366/15, від 4 березня 2020 року у справі № 450/1236/17, від 9 квітня 2020 року у справі № 807/150/16, від 6 травня 2020 року у справі № 750/11932/16-а, від 14 липня 2021 року у справі № 260/20/19 та від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20.

Зокрема, однією з особливістю провадження у таких справах відповідно до частини другої статті 264 КАС України є те, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано.

Доводи, стосовно неправильного застосування судом норм до Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №385 від 24.02. 2022 року, не впливають на кінцевий висновок щодо необхідності дотримання процедури прийняття нормативно-правових актів, а також не спростовують ряд встановлених порушень під час реалізації рішення від 24.02.2022 № 385.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням наведеної позиції, колегія суддів вважає доцільним зазначити, що прийняте відповідачем вподальшому рішення про знесення приватного житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 не мало легітимної цілі, не відповідало суспільним інтересам та не було необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 в адміністративній справі №160/17894/22 скасувати.

У справі №160/17894/22 прийняти нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту задовольнити частково.

Визнати протиправним та нечинним пункт 1 Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 385 від 24.02.2022 про затвердження Положення про порядок обстеження стану житлових будинків та житлових приміщень з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання житлових будинків і житлових приміщень непридатними для проживання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва