Справа № 200/17119/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року справа №200/17119/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Усенко Т.І.,

представника позивача Бочкового Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року по справі №200/17119/21 (суддя І інстанції Троянова О.В) за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 231273,90 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду в розмірі 231 273 грн. (двісті тридцять одна тисяча двісті сімдесят три гривні) 90 копійок.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що позивачем пропущений встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк звернення до суду, а тому позовну заяву слід залишити без розгляду. Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2021р. у справі № 263/13058/19 кримінальне провадження за №0000229 від 04.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст.286 ч.1 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З позовом позивач звернувся тільки в грудні 2021р.. Окрім того, судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Судом першої інстанції також не враховано, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2021р. у справі № 263/13058/19 кримінальне провадження за №0000229 від 04.05.2018 року за ст.286 ч.1 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Поряд з тим, позивачем не було надано доказів щодо встановлення обставин заподіяння майнової шкоди службовим розслідуванням. Відповідач вважає, що позивачем не доведено факти завдання ушкоджень службовому автомобілю в результаті саме його неправомірних дій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Відповідач до апеляційного суду не прибув.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції від 28.11.2017 року №512 о/с по управлінню патрульної поліції в місті Маріуполі рядового поліції Мокрушина Євгенія Андрійовича призначено поліцейським роти №4 батальйону, звільнивши з посади інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 01.08.2019 року №580 о/с по управлінню патрульної поліції в Донецькій області сержанта поліції ОСОБА_1 призначено поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону, звільнивши з посади поліцейського роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 20.01.2016 року №23/47 «Про передачу транспортних засобів зі сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України» передано зі сфери управління МВС до сфери Національної поліції України, зокрема, з балансу ЦБРЗ МВС на баланс Департаменту патрульної поліції 84 автомобілі Renault Duster.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , що автомобіль марки Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до дорожнього листа №164/05/18 від 01.05.2018 року автомобіль марки Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_3 , видано 03.05.2018 року у справному стані під розпис ОСОБА_1 для виконання зміни з 08:00 по 20:00 годин 03.05.2018 року.

Крім того, ОСОБА_1 пройдено інструктаж, про що останнім проставлено підпис.

Висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 16.01.2020р. №1/18-6Д встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Renault Duster (2015 року випуску), реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ,який належить Департаменту патрульної поліції, в результаті ДТП від 03.05.2018 року на дату оцінки склала 231 273,90 грн..

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2021 року у справі №263/13058/19 (набрало законної сили 03.11.2021р.) задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника Акулова Ю.О. про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286ч.1 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 від 04.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , за ст.286 ч.1 КК України.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку про те, що в межах спірних правовідносин належними та допустимими доказами підтверджено неправомірність поведінки відповідача, заподіяння такою поведінкою шкоди позивачу, причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною матеріальною шкодою. Факт заподіяння майнової шкоди підтверджено ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2021 року у справі №263/13058/19, відповідно до якої встановлено, що кримінальне правопорушення вчинено позивачем 03.05.2018 року, в його діях встановлено склад кримінального правопорушення передбаченого статтею ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до зазначеної ухвали, вказане кримінальне провадження №0000229 від 04.05.2018 року за обвинуваченням за ст.286 ч.1 КК України закрито у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Проте, з таким висновком не може погодитись суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпунктів 1, 4, 10, 12, 13 пункту 3.1 Розділу III Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 року № 4/1, поліцейський під час несення служби зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність патрульної поліції, а також Присяги поліцейського; постійно утримувати у належному стані спеціальні засоби захисту, елементи екіпірування, транспортні засоби та їх обладнання, технічні засоби та технічні прилади, які використовуються для фіксації правопорушень, засоби зв`язку, медичне устаткування для надання першої медичної допомоги; професійно виконувати свої службові обов`язки і накази керівництва, постійно і наполегливо самовдосконалюватись, підвищувати рівень довіри суспільства до поліції; під час керування патрульним автомобілем бути прикладом для інших учасників дорожнього руху в частині дотримання ПДР; виконувати інші обов`язки поліцейського відповідно до законодавства, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України та організаційно-розпорядчих документів Національної поліції України.

Відповідно до пункту 5.4 Розділу V вказаної посадової інструкції у випадку завдання поліцейським патрульної поліції матеріальної шкоди транспортним засобам, технічним засобам вимірювання та іншому майну, він несе матеріальну відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначало Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (яке було чинним на час дорожньо-транспортної події, яка мала місце 03.05.2018 року, далі - Положення №243/95-ВР).

Згідно пункту 1 дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Положення №243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Зі змісту пункту 3 Розділу І Положення №243/95-ВР вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду (пункт 4 Розділу І Положення №243/95-ВР).

Згідно з пунктом 8 Розділу І Положення №243/95-ВР залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Пунктом 13 Розділу ІІІ Положення №243/95-ВР встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 17 Розділу ІV Положення №243/95-ВР у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення №243/95-ВР визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункт 19 Розділу IV Положення №243/95-ВР).

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини (пункт 22 Розділу IV Положення №243/95-ВР).

Відповідно до пункту 23 Розділу IV Положення №243/95-ВР командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Водночас, позивачем не надано суду доказів вчинення дій, передбачених зазначеними вище приписами Положення №243/95-ВР.

03.10.2019р. прийнятий Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-IX (далі - Закон №160-IX), згідно статті 2 якого дія цього Закону поширюється, зокрема, на осіб рядового та начальницького складу Національної поліції України.

Підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності визначені статтею 3 Закону №160-IX, згідно частини 1 якої підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

За приписами частини 2 цієї статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Розділом II Закону №160-IX визначено види матеріальної відповідальності: обмежена матеріальна відповідальність, повна та підвищена матеріальна відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

В матеріалах справи відсутні докази про підписання відповідачем письмового зобов`язання про повну матеріальну відповідальність.

У відповідності до вимог статті 8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць. Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Статтею 9 Закону №160-IX визначені обставини, що виключають матеріальну відповідальність. За приписами частини 3 цієї статті обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Частинами 1, 2, 3 статті 10 Закону №160-IX встановлено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

За приписами статті 14 Закону №160-IX наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази видання позивачем відповідного наказу про відшкодування шкоди відповідачем.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2021 року у справі №263/13058/19 задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника Акулова Ю.О. про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Звільнено ОСОБА_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 від 04.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , за ст.286 ч.1 КК України - закрито.

Згідно частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів вважає, що ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не може створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності відповідача. Ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження має оцінюватися адміністративним судом разом з наданими по справі іншими доказами.

Приймаючи ухвалу від 26 жовтня 2021 року у справі № 263/13058/19 Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області встановив: « В провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В обвинувальному акті вказано, що 03.05.2018 року ОСОБА_1 , маючи звання рядового поліції та працюючий на посаді поліцейського роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, являючись працівником правоохоронного органу відповідно до дислокації сил та засобів 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області був включений до складу екіпажу № 110 спільно із працівником Управління патрульної поліції в Донецькій області ОСОБА_2 та працівником ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 для здійснення патрулювання в м. Маріуполі Донецької області в період з 8 до 20 години. Цього ж дня, о 19:20 години в м. Маріуполі Донецької області ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «RENAULT DUSTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснюючи свій рух зі швидкістю приблизно 120 км/год. по проїжджій частині вулиці Митрополитської з боку проспекту Будівельників в напряму вулиці Купріна м. Маріуполя Донецької області, де наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Митрополитська - провул. Нарвський у м. Маріуполі Донецької області, діючи необережно - проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, в порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, який регламентує:

п.10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п.34.1. поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху; лінії 1.3 перетинати забороняється.

п.11.4 на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

маючи можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, змінив напрямок руху, перетнув дорожню розмітку у вигляді двох суцільних лінії та виїхав на зустрічну смугу руху по якій продовжував рухатись у вищевказаному напрямку. В цей час, автомобіль «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався у попутному із автомобілем «RENAULT DUSTER», державний номерний знак НОМЕР_2 напрямі на відстані 200 метрів попереду, здійснював маневр-лівий поворот з вулиці Митрополитської в провулок Нарвський м. Маріуполя Донецької області. Разом із ОСОБА_4 в салоні автомобіля «SKODA OCTAVIA» знаходилась громадянка ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_1 , внаслідок порушення ним вищевказаних пунктів правил дорожнього руху, а саме: зміни напряму руху, перетин двох суцільних ліній дорожньої розмітки, виїзд на полосу зустрічного руху проїжджої частини вулиці Митрополитської м. Маріуполя Донецької області, допустив зіткнення із автомобілем «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась за участю автомобілів «RENAULT DUSTER», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 та «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 пасажиру автомобіля «RENAULT DUSTER» ОСОБА_2 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої плечової кістки на межі середньої та нижньої третини, який відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, а також у вигляді забитої рани правої вушної раковини, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та пасажиру вказаного автомобіля ОСОБА_7 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого багатоуламкового/перелому шийки правого плеча, який відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, забою м`яких тканин носу, що супроводжувався забитою раною на спинці носу справа, синців навколо правого та лівого ока, забитої рани на передній поверхні лівої гомілки, у верхній третині, синця в області лівої надбрівної дуги, синці лівого плеча та передпліччя, садни лівої гомілки, садни правого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Допущені водієм ОСОБА_1 порушення вимог п.п.10.1., 11.4., 34.1. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння середнього ступеню тяжкості та легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Таким чином, своїми необережними діями, що виразились в порушенні вимог п.п.10.1., 11.4., 34.1. Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортнім засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_7 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.»

Отже, в наведеній ухвалі судом не було встановлено конкретних обставин щодо дій чи бездіяльності відповідача у дорожньо-транспортній події, яка мала місце 03.05.2018 року, наявність його вини, а тільки процитовано зміст обвинувального акту.

Інших доказів на підтвердження наявності умов для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності позивачем не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 231 273 грн. 90 коп., а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення до суду, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на положення ч.2 ст.122 КАС України, за приписами якої для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 620/1720/20, від 06 квітня 2023 року у справі №320/7204/21.

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 5203,65 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, тому за рахунок бюджетних асигнувань позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 5203,65 грн.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року по справі №200/17119/21 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року по справі №200/17119/21 скасувати.

У задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 231273,90 грн - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 5203,65 (п`ять тисяч двісті три гривні) 65 коп.

Постанова у повному обсязі складена 18 травня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 18 травня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко