Справа № 380/4188/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/4188/20 пров. № А/857/1314/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року (головуючий суддя Гулик А.Г., м. Львів) по справі за адміністративним позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача 99495,65грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ кошти у розмірі 99495 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 65коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати таке і постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що факт дострокового розірвання Договору №248/16 від 01.09.2016 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, укладений між позивачем (Виконавцем), Головним управлінням Національної поліції в Львівській області (Замовником) та відповідачем ( ОСОБА_1 ), якому надано послуги з навчання та утримання у ВНЗ, мас бути засвідчено окремим договором, складеним з підстави його розірвання.

Враховуючи умови Договору №248/16, висновується, шо право та строк добровільного відшкодування особою фактичних витрат на утримання у ВНЗ виникає та розпочинається відповідно з дня укладення окремого договору про дострокове розірвання Договору про підготовку фахівця, яким засвідчується факт розірвання договору, умови якого порушено, та, в якому, фактично, і має бути визначено як процедуру добровільного відшкодування, так і наслідки не відшкодування витрат на утримання у добровільному порядку.

Зокрема, укладаючи окремий Договір, особа, з вини якої порушено умови первісного Договору, може бути ознайомлена із розрахунком фактичних витрат, здійсненим: за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів Національної поліції, сплачених за її утримання у ВНЗ, та, у разі незгоди із таким розрахунком, отримати можливість його оспорення.

З аналізу умов Договору №248/16, а саме пунктів З.2., 4.2. та 7.2. висновується, що наказ про звільнення з органів Національної поліції. України протягом перших трьох років після закінчення навчання є підставою для оформлення окремого договору між Сторонами про дострокове розірвання Договору про підготовку фахівця у Львівському державному університеті внутрішніх справ та здійснення подальшого розрахунку фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, які підлягають відшкодуванню (або стягненню).

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

В той же час, Договором №248/16 не ототожнюються поняття «окремий договір» та «наказ про відрахування з навчального закладу або звільнення з органів Національної поліції».

Звертає увагу на те, що після звільнення з органів Національної поліції України між ним, як відповідачем у справі, та Львівським державним університетом внутрішніх справ України окремого договору про дострокове його розірвання не укладалося, що свідчить про відсутність факту дострокового розірвання Договору №248/16 від 01.09.2016 відповідно до вимог, передбачених пунктом 7.2. цього Договору.

Крім того, про розрахунок фактичних витрат на утримання, пов`язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням його після звільнення повідомлено та ознайомлено не було, що фактично позбавило права на їх добровільне відшкодування та можливе оспорення сум розрахунку, а також права на відмову у добровільному відшкодуванні.

Крім того судом першої інстанції не досліджено й процедури розірвання договору від 2012 року, який взагалі відсутній у матеріалах адміністративної справи з огляду на відсутність у позивача такого.

Ба більше, виходячи із вищенаведених положень Цивільного кодексу України, єдиним та безумовним доказом взяття зобов`язання щодо відшкодування витрат за навчання є наявність договору про навчання із особистим підписом.

Разом з тим, відповідачем, на виконання умов частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено факт взяття відповідачем обов`язку щодо відшкодування витрат за навчання у період з 2012 по 2016 рік.

Відповідний факт не встановлено й судом першої інстанції у рішенні від 22 грудня 2022 року, адже, як вбачається із змісту такого, відсутність у матеріалах справи договору про навчання за 2012-2016 роки фактично судом ігнорувалося.

Загалом вказані обставини свідчать про порушення позивачем умов щодо неукладання окремого договору про дострокове розірвання договору та здійснення розрахунку фактичних витрат із повідомленням про такі відповідача. Водночас, таких дій, передбачених Договором, позивачем здійснено не було.

Відтак, враховуючи те, що строк дії Договору №248/16 закінчився 30 квітня 2021 року (так само як і договору за 2012 рік), а позивачем, як суб`єктом владних повноважень, станом на момент виникнення спірних правовідносин не ініційовано питання щодо здійснення їх достроково розірвання на виконання вимог пункту 7.2., у нього відсутній обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання.

Відповідно до частини першої статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини першої статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічне обгрунтування відноситься також і щодо умов Договору про підготовку фахівця: у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 2012 року, який у позивача станом на момент звернення до суду відсутній.

Відповідно до частини першої статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини першої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином,

Отже, дострокове розірвання договорів фактично не відбулося в силу пункту 7.2., що свідчить про відсутність виникнення права на добровільне відшкодування фактичних витрат на підготовку, відмову у добровільному відшкодуванні, та виникнення права у позивача на стягнення фактичних витрат у судовому порядку.

Окрім цього, механізм відшкодування витрат визначено Порядком відшкодування особами витрат, дов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 261 від 12.04.2017.

Згідно пункту 5 Порядку №261, після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа: видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке, повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

На виконання пункту 5 Порядку №261, йому 30,11.2018 року вручено повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі.

Однак, апелянт звертає увагу на те, що дане повідомлення, в порушення вимог Порядку №261, не містить жодних реквізитів для здійснення відшкодування витрат за утримання мене у вищому навчальному закладі, так само як і не містить сум розрахунку розміру таких витрат.

Довідки-розрахунки витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському державному університеті, внутрішніх справ були долучені позивачем лише до позовної заяви при безпосередньому зверненні до суду.

Окрім цього, позивачем долучено до матеріалів позовної заяви претензію №10/334 від 14.05.2020 щодо зобов`язання сплатити заборгованість за утримання у вищому навчальному закладі протягом 5 днів з дня отримання такої. Однак він такої претензії також отримував, а позивачем до матеріалів позову не долучено рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке б засвідчувало протилежне.

Більше того, чинним законодавством не передбачається скерування позивачем претензії після отримання особою повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2016 позивач уклав з відповідачем договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 248/16. Предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня магістр галузі знань 08 «Право» 081 «Право». Відповідно до пункту 2.3.6. вказаного договору особа зобов`язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до пункту 3.2. договору підставою для відшкодування особою витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу. Згідно з пунктом 7.4. вказаного договору такий діє до 30.04.2021.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області «По особовому складу» від 27.11.2018 № 792о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Листом від 16.04.2020 № 1503/01/13-2020 Головне управління Національної поліції у Львівській області повідомило позивача про те, що відповідача звільнено зі служби до відпрацювання трьох років після закінчення вищого навчального закладу.

Згідно з довідкою-розрахунком від 08.07.2016 № 31 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за вересень 2012 року - липень 2016 року становлять 14600,78 грн.

Відповідно до довідки розрахунку від 22.02.2016 № 14 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за 01.09.2016 22.02.2018 становлять 84894,87 грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 14.05.2020 № 10/334, в якій просив сплатити вказану суму заборгованості у 5-денний термін з моменту отримання листа. Вказана претензія скерована відповідачу поштовим відправленням ПН55.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 74 Закону України №580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 вказаного Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 зазначеного Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій вказаної статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У пункті 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 встановлено, що Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Як уже зазначалось вище, 01.09.2016 позивач уклав з відповідачем договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 248/16.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області «По особовому складу» від 27.11.2018 № 792о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Листом від 19.03.2020 № 1189/01/13-2020 Головне управління Національної поліції у Львівській області повідомило позивача про те, що відповідача звільнено зі служби до відпрацювання трьох років після закінчення вищого навчального закладу.

Отже, відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу, а тому на нього покладений обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Львівському державному університеті внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 вказаного Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Згідно з довідкою-розрахунком від 08.07.2016 № 31 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за вересень 2012 року - липень 2016 року становлять 14600,78 грн.

Відповідно до довідки розрахунку від 22.02.2016 № 14 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за 01.09.2016 - 22.02.2018 становлять 84894,87грн

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 14.05.2020 № 10/334, в якій просив сплатити вказану суму у 5-денний термін з моменту отримання листа. Вказана претензія скерована позивачу поштовим відправленням ПН55.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, відтак суд підставно вважав, що позов підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року по справі № 380/4188/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар