Справа № 500/1360/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1360/23

18 травня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправними, скасувати відповідне рішення №92 від 10.03.2023 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди з 01.12.1982 по 02.02.1983 - робота в Гусятинському районному виробничому об`єднанні «Сільгосптехніка» згідно довідки №5 від 02.03.2023 року, період з 01.02.1983 по 01.05.1983 - робота у Теребовлянському заводі сухого обезжиреного молока, період з квітня 2000 року по грудень 2002 року - робота у ПАП «Саджівецьке» с.Саджівки Гусятинського району згідно архівної довідки №496 від 05.08.2022 року, період роботи за 1986 - 1997 роки згідно довідок про заробітну плату №69, №70, №71 від 24.01.2023 р., виданих Копичинецькою міською радою і призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 02.03.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.03.2023 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надавши при цьому оригінали та копії трудових книжок, копію паспорта та ідентифікаційного номера облікової картки платника податків, копію довідок про заробітну плату та інші документи, необхідні для призначення пенсії. Однак, листом від 22.03.2023 року вих. №1900-0207-8/12445 відповідачем повідомлено, що відповідно до Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №92 від 10.03.2023 року - позивачу відмовлено у призначені пенсії на підставі недостатності трудового стажу, так як певний період трудового стажу позивача до розрахунку не враховано, оскільки є розбіжності згідно рішення про відмову. Позивач вважає відмову у призначені пенсії протиправною, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Представник відповідача просить врахувати, що за результатами розгляду заяви спірні періоди не можуть бути зараховані до стажу позивача, оскільки згідно довідки №5 від 02.03.2023 невірно вказане прізвище, а саме " ОСОБА_2 " не відповідає прізвищу " ОСОБА_3 ", згідно паспортних даних; період з 01.02.1083 по 01.05.1083 не враховано, так як відсутній наказ про звільнення; період з квітня 2000 по грудень 2002 не враховано, так як відсутня інформація про перейменування та дані в реєстрі застрахованих осіб, а стаж при цьому становить 17 років 11 місяців 24 дні (із необхідних 30 років), отже, правові підстави для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

Частиною п`ятою ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходило, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного Фонду України із заявою від 02.03.2023 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за №92 від 10.03.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". З даного рішення вбачається, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не можуть бути зараховані періоди роботи: з 01.12.1982 по 02.02.1983 згідно з довідкою №5 від 02.03.2023, оскільки в довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 », яке не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 », згідно паспортних даних; період з 01.02.1983 по 01.05.1983, оскільки відсутній наказ про звільнення; період з квітня 2000 по грудень 2002 згідно з архівною довідкою №496 від 05.08.2022, оскільки відсутня інформація про перейменування та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; періоди роботи згідно з довідками про заробітну плату №69, 70, 71 від 24.01.2003, виданих Копичинецькою міською радою, оскільки згідно з актом перевірки №1900-1102-1/963 від 07.03.2023 зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1986 рік зазначено ОСОБА_4 / ОСОБА_5 / ОСОБА_6 / ОСОБА_7 , за 1987-1989 роки - ОСОБА_4 / ОСОБА_5 / ОСОБА_8 / ОСОБА_9 , за 1990-1997 роки - ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся даним позовом до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі, Закон № 1058) визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу першого частини другої ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (надалі, Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі, Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

У відповідності до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У спірному випадку позивачу не зараховано до страхового стажу періоди його роботи з 01.12.1982 по 02.02.1983, з 01.02.1983 по 01.05.1983, з квітня 2000 по грудень 2002, з 1986 по 1997 роки.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , виданої 06.05.1980 на ім`я ОСОБА_1 позивач в період з 01.12.1982 по 02.02.1983 працював на посаді слюсаря по ремонту автомобілів 3 розряду в Гусятинській райсільгосптехніці; в період з 01.02.1983 по 01.05.1983 позивач працював на Теребовлянському заводі сухого обезжиреного молока на посаді слюсаря-ремонтника Хоростківської виробничої дільниці.

Крім цього, періоди роботи позивача з 01.12.1982 по 02.02.1983, з 01.02.1983 по 01.05.1983 підтверджуються долученими до матеріалів справи довідкою ТДВ "Ретрос №5 від 02.03.2023, Наказом Гусятинського районного виробничого об`єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства від 01.12.1982 №408-к, Наказом Гусятинського районного виробничого об`єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства від 01.02.1983 №35-к, довідкою про перейменування ТДВ "Ретрос" від 02.03.2023.

Натомість, як вбачається зі спірної відмови, період роботи з 01.12.1982 по 02.02.1983 не зараховано відповідачем до страхового стажу, згідно з довідкою №5 від 02.03.2023, оскільки в довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 », яке не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 », та період з 01.02.1983 по 01.05.1983, оскільки відсутній наказ про звільнення.

Так, на час первинного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди після 1993, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно невідповідності прізвища та відсутності наказу про звільнення, так як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

При цьому, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Отже, за вказаних вище обставин, на переконання суду, періоди роботи позивача з 01.12.1982 по 02.02.1983, з 01.02.1983 по 01.05.1983 підлягають до зарахування до страхового стажу позивача, так як підтверджуються записами у трудовій книжці позивача та відповідними довідками.

При цьому, суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Також, як слідує з матеріалів справи, відповідачем не зараховано позивачу до страхового стажу період роботи з квітня 2000 по грудень 2002 згідно з архівною довідкою №496 від 05.08.2022, оскільки відсутня інформація про перейменування та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно архівної довідки про трудовий стаж, виданої Комунальною установою "Трудовий архів Гусятинської селищної ради " за №496 від 05.08.2022, у документах архівного фонду ПАП "Саджівецьке с.Саджівки Гусятинського району містяться відомості про роботу ОСОБА_1 ,1963 року народження, у ПАП "Саджівецьке", с.Саджівки Гусятинського району з квітня 2000 року по грудень 2002 року.

Поряд з цим, згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , позивача в колгоспі "Саджівецький" з 02.01.2002 переведено на посаду сторожа, та з 31.12.2002 позивач звільнений з роботи за власним бажанням з колгоспу "Саджівецький".

Стосовно роботи позивача у колгоспі, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є виконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

При цьому, суд вважає, що обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку.

З архівної довідки про трудовий стаж, виданої Комунальною установою "Трудовий архів Гусятинської селищної ради" за №494 від 05.08.2022 вбачається виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві позивачем, зокрема: встановлений мінімум людино-днів -; кількість відпрацьованих людиноднів - 84.

Така ж інформація вбачається з архівної довідки про людино-дні, виданої Комунальною установою "Трудовий архів Гусятинської селищної ради" за №495 від 05.08.2022.

Суд зазначає, що у матеріалах даної адміністративної справи відсутні відомості про кількість відпрацьованих людиноднів за 2021 та за 2022 року.

Отже, суд вважає, що надані позивачем документи підтверджують обставини виробітку встановленого у господарстві мінімуму трудової участі за 2000 рік, а з 01.01.2021 по 31.12.2022 стаж підлягає до зарахування за фактичною тривалістю.

Стосовно доводів відповідача про відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає, що обов`язок сплати страхових внесків згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 6 та 12 ст. 20) та обов`язок сплати єдиного внеску за Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (п. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4) покладений на страхувальників (роботодавців), які є платниками таких внесків. Отже, найманий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Періоди роботи, за які підприємство - страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватись до страхового стажу застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи можливо надати документальне підтвердження фактичної сплати страхувальником страхових внесків. Працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Таким чином, відсутність у інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року в справі № 482/434/17 щодо аналогічних правовідносин, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права.

Разом з тим, суд критично оцінює покликання відповідача на відсутність довідки про перейменування підприємства при вирішенні про зарахування періоду з 2000 року по 2002, адже, на думку суду, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Також, з довідок №69, №70, №71 від 24.01.2023, виданих Копичинецькою міською радою, на думку суду, вбачається, що вони видані ОСОБА_1 та містять відомості про страховий стаж за період з серпня 1986 по серпень 1997.

Відповідач покликається на те, що згідно з актом перевірки №1900-1102-1/963 від 07.03.2023 зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1986 рік зазначено ОСОБА_4 / ОСОБА_5 / ОСОБА_6 / ОСОБА_7 , за 1987-1989 роки - ОСОБА_4 / ОСОБА_5 / ОСОБА_8 / ОСОБА_9 , за 1990-1997 роки - ОСОБА_10 .

Однак, суд критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки, на думку суду, такі є формальною неточністю, а формальні неточності в документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного Фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Як вбачається з Виписки з Наказу від 15.08.1986, позивач прийнятий на посаду робочого по обслуговуванню ремонту школи; оплату провести з 15.08.1986

Поряд з цим, згідно довідки Яблунівського закладу дошкільної освіти "Сонечко" Копичинецької міської ради №4 від 27.02.2023, ОСОБА_1 працював двірником у Яблунівському дитячому садку у період з 01.09.1996 по 01.09.1997.

Суд вважає, що з 15.08.1986 по 01.09.1997 роки позивач працював в комунальних установах, засновником яких у той час була Яблунівська сільська рада ( правонаступником якої є Копичинецька міська рада, так як Яблунівська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Копичинецької міської ради згідно рішення Копичинецької міської ради №!) від 16 січня 2019), що підтверджується долученими до матеріалів справи виписками з наказів та відповідними наказами.

Таким чином, суд приходить до переконання, що до зарахування до страхового стажу позивача підлягає період роботи позивача з 15.08.1986 по 01.09.1997 в Яблунівській сільській раді (Копичинецькій міській раді).

Виходячи з вищезазначеного, оскаржуване в даній справі рішення з врахуванням частини другої ст. 2 КАС України, прийняте необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягає до скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що частиною четвертою ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною першою та другою ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд враховує, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.12.1982 по 02.02.1983 в Гусятинському районному виробничому об`єднанні «Сільгосптехніка»; з 01.02.1983 по 01.05.1983 в Теребовлянському заводі сухого обезжиреного молока; період роботи за 2000 рік в ПАП "Саджівецьке" повністю; період роботи з 01.01.2021 по 31.12.2022 в ПАП "Саджівецьке" за фактичною тривалістю; період роботи з 15.08.1986 по 01.09.1997 в Яблунівській сільській раді (Копичинецькій міській раді), та повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, прийнявши відповідне рішення.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в порядку, передбаченому частиною третьою ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за №92 від 10.03.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.12.1982 по 02.02.1983 в Гусятинському районному виробничому об`єднанні «Сільгосптехніка»; з 01.02.1983 по 01.05.1983 в Теребовлянському заводі сухого обезжиреного молока; період роботи за 2000 рік в ПАП "Саджівецьке" повністю; період роботи з 01.01.2021 по 31.12.2022 в ПАП "Саджівецьке" за фактичною тривалістю; період роботи з 15.08.1986 по 01.09.1997 в Яблунівській сільській раді (Копичинецькій міській раді), та повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, прийнявши відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 18 травня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: с. Сухостав, Чортківський район, Тернопільська область,48265 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 )

Головуюча суддя Дерех Н.В.