Справа № 524/893/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 р.Справа № 524/893/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Предоляк О.С., вул. Першотравнева, 29/5, м.Кременчук, Полтавська, 39600, по справі № 524/893/22

за позовом ОСОБА_1

до інспектора ВБДР БПП батальйону УПП № 2 БПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Білоконя Едуарда Олексійовича , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до інспектора ВБДР БПП батальйону УПП № 2 БПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Білоконь Едуарда Олексійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.12.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, призначеного на 17.05.2023 у справі № 524/893/22, колегія суддів залишає без задоволення з урахуванням наступного.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, представника позивача зазначає, що перебуває на стаціонарному лікуванні (направлення 9963-1531-0452-0628) з 15.05.2023 та орієнтовно до 26.05.2023.

Дане клопотання представником позивача подане 16.05.2023 через систему «Електронний суд».

Однак, належних доказів перебування на стаціонарному лікуванні, а саме: направлення 9963-1531-0452-0628 на яке посилається представник позивача до клопотання не приєднано та до суду не надано.

Крім того, визначена категорія справи, згідно ст. 286 КАС України повинна бути розглянута у стислі строки, протягом 10 днів з дня відкриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13.01.2022 року інспектором ВБДР БПП батальйону УПП № 2 БПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Білоконь Е.О. винесено постанову серії БАБ №586574, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122, ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП України та накладено штраф в сумі 425 грн.

Не погодившись з постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в позові обставини щодо дотримання позивачем передбачених ПДР України спростовані, а винесена відповідачем постанова, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП є правомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Приписами ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7).

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.10, 11 КУпАП).

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Приписи ст. 251 КУпАП надають право працівникам поліції використовувати інформацію відеозапису а також фотофіксацію в якості доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з постановою від БАБ № 586574 водій ОСОБА_1 13.01.2022 року о 09 год. 47 хв. в м.Кременчуці по вул. Павлівській 25/9, керуючи автомобілем Mersedes GLE350D номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку та стоянку транспортного засобу другим рядом, чим порушив п. 15.4 ПДР України та не пред`явив документи вказані в п. 2.1. ПДР України, чим порушив п. 2.4 а ПДР України, у зв`язку з чим притягнутий до відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122, ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП України.

Доказуючи правомірність винесеної постанови, відповідач надав до суду в оптичний диск, засвідчений електронним цифровим підписом уповноваженої особи, які були підставою для винесення оскаржуваного позивачем рішення, процесу спілкування з позивачем та розгляду справи, що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор патрульного поліцейського, вказано серійний номер бодікамери (БК) на яку здійснювався запис 476495. Наведене свідчить про те, що спірна постанова містить достатню інформацію про технічний засіб та дає змогу ідентифікувати цей технічний засіб. Дослідженням цього відеозапису встановлено, що позивач дійсно здійснив зупинку в другій смузі проїзної частини, при цьому перша смуга зайнята іншими автомобілями, які припарковані під кутом до краю проїзної частини, а також на запитання інспектора патрульної поліції щодо причини паркування позивача у другому ряді, останній повідомив, що зупинився та чекає поки звільниться парковочне місце.

Відповідно до ПДР, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно з вимогами п. 15.1 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди. (п. 15.4 ПДР).

Відповідно до п.1.10. ПДР проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Згідно з вимогами п. 15.9 ПДР зупинка забороняється: a) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, тощо.

Позивач свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечував, оскільки відбулася вимушена зупинка транспортного засобу.

В позові та апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що така зупинка була вимушена та обумовлена погіршенням стану здоров`я та вона була екстреною, вчиненою у стані крайньої необхідності.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог п.1.10ПДР України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

За правилами п.15.4ПДР України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Так, відповідно до п. 9.9 "а"ПДР України у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Згідно п.9.11 "а", "б"ПДР України, якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 ("в", "г", "ґ") цих Правил; з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті "б" пункту 9.10 цих Правил.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що на транспортному засобів марки, яким керував ОСОБА_1 у час та місці, що вказані в оскаржуваній постанові, аварійна світлова сигналізація була не ввімкнута.

Наведене спростовує посилання позивача, щодо дотримання позивачем передбачених ПДР України заходів у випадку вимушеної зупинки.

Так, з відеозапису вбачається дорожня обстановка, а саме розміщення транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 та відеозапис зображує процедуру складення постанови, позивач не заперечував той факт, що транспортний засіб, яким він керував, знаходився на проїзній частині другим рядом та зазначає, що зупинився та чекає поки звільниться місце для парковки транспортного засобу.

Долучений відеозапис, на переконання суду, підтверджує вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому посилання апелянта в апеляційній скарзі, стосовно вимушеної зупинки через раптове погіршення стану здоров`я та здійснення екстреної зупинки, колегія суддів вважає помилковими.

Стосовно правомірності притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч 1 ст 126 КУпАП, то пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, згідно п.2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1 цих Правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в позовній заяві не заперечував, що не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Зазначає, що поліцейський не надав доказів вчинення правопорушення, та міг самостійно перевірити документи по електронним базам обліку.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №586574, поліцейським зазначено причину зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, а саме, що останній порушив правила зупинки та стоянки ТЗ.

Будь-яких доказів наявності у позивача водійського посвідчення, реєстраційного документу на транспортний засіб під час прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, останнім не надано.

При цьому, колегія суддів звертає увагу позивача, що інспектор патрульної поліції мав обґрунтовані підстави зупинити автомобіль позивача і оскільки він дійшов висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то, відповідно, правомірно вимагав в позивача пред`явити документи, що посвідчують право керування. Те, що позивач не погоджується з поставленим йому в провину порушенням ПДР не звільняє його від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції, встановлені п.2.4 а ПДР України щодо перевірки документів.

При розгляді справи судом враховано правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 21.11.2018 року у справі № 465/6677/16а, відповідно до яких, п. 2.4 ПДР зобов`язує водія на вимогу працівника поліції зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 464/1470/17 та від 24.01.2019 у справі № 201/6167/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь- яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст 122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо інших доводів апелянта, то вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.12.2022 по справі № 524/893/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич