Справа № 300/1040/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2023 р. справа № 300/1040/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ОСОБА_2 (далі представник позивача), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернулась до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), військової частини НОМЕР_2 про визнання наказу від 07.03.2023 №253-РС в частині звільнення з посади військовослужбовця матроса морської піхоти ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду до військової частини НОМЕР_2 солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву складу військової частини незаконним, поновлення ОСОБА_1 на посаді водія взводу роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за січень 2023 року з урахуванням належних доплат, що пов`язані із виконанням завдань у зоні бойових дій, та одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ухвалою суду від 17.03.2023 відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання наказу від 07.03.2023 №253-РС в частині звільнення з посади військовослужбовця матроса морської піхоти ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду до військової частини НОМЕР_2 солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву складу військової частини незаконним, поновлення ОСОБА_1 на посаді водія взводу роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .
Військовою частиною НОМЕР_1 скеровано до суду відзив на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.04.2023, в якому зазначено, що позивач, перебуваючи в районі зосередження військової частини НОМЕР_1 не приймав ніякої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Окрім іншого зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки ВЛК від 20.12.2022 №7652 було визнано непридатним до військової служби у морській піхоті, придатним до військової служби, однак довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності чи акта огляду медико-соціальною експертної комісії позивачем не надавалось. Також письмових звернень, рапортів матроса за мобілізацією ОСОБА_1 щодо направлення на МСЕК для встановлення ступеня втрати працездатності до стройової частини не надходило, а військова частина не вповноважена визначати відсоток втрати працездатності позивача.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії бойових наказів (бойових розпоряджень) стосовно ОСОБА_1 журналів бойових дій, журналів ведення оперативної обстановки, бойових донесень чи постових відомостей, рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь ОСОБА_1 у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних) завдань.
На виконання зазначеної ухвали на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 10.04.2023 від військової частини НОМЕР_1 надійшли витребовувані докази.
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, виданим 05.09.2018 № НОМЕР_3 (а. с. 8-9).
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2022 №264 матроса за мобілізацією ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , призначено на посаду водія взводу морської піхоти роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , ВОС-790037М з 24.09.2022 (а. с. 18).
Військово-лікарською комісією 20.12.2022 проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_5 матроса ОСОБА_1 та констатовано діагнози: цукровий діабет ІІ типу, легка форма, стадія субкомпенсації; між хребцевий остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта, деформуючого спондильозу на рівні Тh7-Тh9, L4-L5, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта на рівні Тh1-Тh7 І ст; хронічний комбінований геморой з рідкими загостреннями, а також встановлено причинний зв`язок даних захворювань з проходженням військової служби (а. с. 10).
Зазначеним медичним оглядом ВЛК, на підставі статті 13в, 64г, 43в, 68в, 67г графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби у морській піхоті, придатним до військової служби, у зв`язку з чим позивача було включено до пропозицій до плану переміщення особового складу військових частин Командування морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України (а. с. 10).
Згідно повідомлення про прийняття кадрових рішень наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.03.2023 №253-РС, відповідно до пунктів 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, матроса ОСОБА_1 , стрільця-снайпера взводу морської піхоти роти морської піхоти, звільнено з займаної посади військової частини НОМЕР_1 та призначено солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_2 (а. с. 48-49).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2023 №72, з 13.03.2023 матрос за мобілізацією ОСОБА_1 , стрілець-снайпер взводу морської піхоти роти морської піхоти, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.03.2023 №253-РС солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_2 , з 13.03.2023 виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (а. с. 57).
Вважаючи, що відповідач не виплатив ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за січень 2023 року з урахуванням належних доплат, що пов`язані із виконанням завдань у зоні бойових дій та одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», представник позивача звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Згідно з пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації .
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022 воєнний стан продовжений до 25.04.2022.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України №2738-IX від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України №2738-IX від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України №2915-IX від 07.02.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №217 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виключивши в абзаці першому слова (крім військовослужбовців строкової служби)».
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №217 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів та поліцейським словами, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 вона набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»:
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793, вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно із пунктами 2-1, 3 постанови Кабінету Міністрів України №168 (в чинній редакції) установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Отже, на період дії воєнного стану, згідно Постанови №168, передбачена виплата додаткової винагороди, починаючи з 24.02.2022.
Крім того, аналіз змісту пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 дозволяє виявити обов`язкові умови виплати передбаченої нею додаткової винагороди військовослужбовцями у розмірі до 100000грн:
- період дії воєнного стану;
- беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів;
- наявність наказу командира.
Перша з цих умов не потребує доказування через свій правовий характер, тому наявність інших умов має встановлюватися судом на підставі зібраних у справі доказів.
В межах розгляду даної справи спірним є право позивача на отримання збільшеної виплати додаткової винагороди до 100000 грн відповідно до Постанови №168 за січень 2023 року.
На момент виникнення спірних правовідносин правила виплати додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 військовослужбовцям Збройних Сил України були деталізовані приписами окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Окреме доручення №912/з/29).
Згідно з пунктом 1 Окремого доручення №912/з/29 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони Держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях, тимчасового окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
- виконання бойових завдань з ураження повітряних цілей;
- виконання бойових завдань у районах проведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконання зльоту;
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Згідно з пунктом 3 Окремого доручення №912/з/29 райони ведення бойових дій підлягають визначенню рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України; склад діючих угрупувань Сил оборони держави підлягає визначенню як рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, так і рішеннями начальника Генерального штабу Збройних Сил України; інші райони ведення бойових дій (у тому числі повітряного простору), в яких здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення підлягають визначенню за рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Отже, виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 була передбачена в обов`язковому фіксованому розмірі 30.000,00 грн у межах кожного календарного місяця за кожен календарний день обіймання військової посади (.
Натомість, виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022. №168 у розмірі понад 30.000,00 грн до 100.000,00 грн (тобто до 70.000,00грн.) була передбачена у разі особистого вчинення кожним конкретним військовослужбовцем протягом доби (календарного дня) будь-якого діяння, зазначеного у пункті 1 Окремого доручення №912/з/29.
Також згідно з пунктом 3 Окремого доручення №912/з/29 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії повинно відбуватись на підставі:
- бойового наказу (бойового розпорядження);
- журналу бойових дій, журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення, постовою відомості;
- рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 Окремого доручення №912/з/29 було продубльовано та конкретизовано припис постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям особового складу військової частини на підставі наказів командирів військових частин із відображенням у тексті такого наказу бойового наказу (бойового розпорядження).
Підпунктом 5.2.7. пункту 5.2. Розділу 5 Бойового статут Збройних Сил України визначено, що постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.
Бойовий наказ (бойове розпорядження) повинен бути стислим, зрозумілими та виключати будь-яку можливість подвійного їх тлумачення.
У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.
У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.
Ведення Журналу бойових дій здійснюється з дотриманням вимог Інструкції з ведення Історичного формуляру, Історичної довідки та Журналу бойових дій, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020 №363.
Так, відповідно до пункту 4 Розділу ІV даної Інструкції, обов`язковими складовими Журналу бойових дій є: дата запису; загальна обстановка перед початком операції (бою); бойових склад та угрупування своїх військ та військ противника; співвідношення сил і засобів; коротке викладення завдання військовій частині (підрозділу); рішення командира та бойові завдання, поставлені підпорядкованим частинам (підрозділам); уточнені рішення та розпорядження, які віддавалися командирами (начальниками) чи були отримані від старших начальників; дані про захоплення полонених та трофеїв; втрати своїх військ і противника; можливі висновки та пропозиції щодо тактики застосування військ (сил).
Відповідно до пункту 6 Окремого доручення №912/з/29 фізичне складання (існування) рапорту командира відповідного підрозділу з питання призначення додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 поряд із існуванням згаданих у пункті 3 Окремого доручення №912/з/29 документів є передумовою для прийняття наказу командира військової частини про призначення, обчислення, виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 №168.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Як встановлено судом, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.02.2023 №62 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 виплачено додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн 00 к. в розрахунку на місяць пропорційного часу проходження служби (а. с. 93 - 94).
Водночас, відповідно до рапорта командира 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , в період з 01.01.2023 по 31.01.2023 проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти матрос за мобілізацією ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях, виконанні бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не приймав. (а. с. 93).
Щодо посилань представника позивача, що ОСОБА_1 виконував завдання в Донецькій області, суд зазначає наступне.
Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (зі змінами) Донецька область розташована в районні проведення воєнних (бойових) дій або яка перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
При цьому, наявність Донецької області у Переліку №75 не надає позивачу права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень щомісячно.
Також, відповідно до наказів Головнокомандуючого ЗСУ «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 02.01.2023 №1 (грудень), від 02.02.2023 №26 (зі змінами від 14.02.23 №35) Донецька область в період з грудня 2022 року по січень 2023 року входить до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій.
Однак визначення факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).
Ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено бути не може.
Інших доказів, які б підтверджували безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за Постановою Кабінету Міністрів України №168, суду не надано і судом не здобуто.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивачу додаткова винагорода виплачувалась в повному розмірі у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 №168, а як наслідок, правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях згідно Постанови № 168 відсутні.
Щодо позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).
Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975).
Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
-у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
-у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).
З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Суд зазначає, що оцінка причин ушкодження здоров`я особи, ступеня такого ушкодження та його наслідків, здійснюється тільки компетентним органом, а саме медико-соціальною експертною комісією, яка, за наслідками такої оцінки, уповноважена визначити ступінь ушкодження здоров`я військовослужбовця (шляхом встановлення відповідного відсотка втрати працездатності або встановлення відповідної групи інвалідності).
Оскільки, відповідно до пункту 3 Порядку №975, законодавець пов`язує момент набуття права на отримання одноразової грошової допомоги з датою, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, то заподіяння шкоди здоров`ю та оцінка його ступеню без встановлення такого факту уповноваженим органом органом МСЕК, в т.ч. причинного зв`язку такої шкоди здоров`ю з проходженням військової служби, не створює підстав для виплати такої одноразової грошової допомоги.
Це також свідчить про те, що визначальним та достатнім для встановлення права на виплату одноразової грошової допомоги є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).
Виплата одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати такої допомоги, оскільки законодавець застосовує такі поняття лише для визначення ступеня заподіяння шкоди здоров`ю.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.
Медико-соціальна експертиза процедура визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи: міри втрати здоров`я, ступеня обмеження життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення всіх функцій життєдіяльності особи.
Діяльність МСЕК регулює постанова Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», яка затверджує як Положення про МСЕК, так і порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Окрім іншого, МСЕК керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561.
Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення групи інвалідності. На МСЕК направляє заклад охорони здоров`я, після того, як проведені діагностичні, лікувальні і реабілітаційні заходи.
Згідно з пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності експертиза з метою встановлення групи інвалідності / чи ступінь втрати працездатності здійснюється за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.
Суд зазначає, що в даному випадку це військово-медичні або цивільно-медичні заклади, госпіталі, лікарні, де військовослужбовець проходив лікування або реабілітацію внаслідок отриманої травми, поранення, контузії чи захворювання.
За результатами розгляду документів МСЕК видає довідку про призначення групи інвалідності, визначає відсоток втрати працездатності або надає відмову.
Судом встановлено, що військово-лікарською комісією 20.12.2022 проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_5 матроса ОСОБА_1 та констатовано діагнози: цукровий діабет ІІ типу, легка форма, стадія субкомпенсації; між хребцевий остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта, деформуючого спондильозу на рівні Тh7-Тh9, L4-L5, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта на рівні Тh1-Тh7 І ст; хронічний комбінований геморой з рідкими загостреннями, а також встановлено причинний зв`язок даних захворювань з проходженням військової служби (а. с. 10).
Однак представником позивача не надано жодного доказу щодо проходження ОСОБА_1 медико-соціальної експертної комісії та, як наслідок, встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
З огляду на такі обставини суд приходить до висновку, що на день розгляду даної адміністративної справи, у ОСОБА_1 відсутні правові підстави на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, зокрема сформовану рішеннями від 22.02.2007 у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011 у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010 у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії, надав оцінку усім юридично значимим фактам, доводам і обставинам справи; вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Беручи до уваги встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що даний адміністративний позов не підлягає до задоволення
Відповідно до положень статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику ОСОБА_1 рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 18 травня 2023 р.