Справа № 640/8535/21
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №640/8535/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого-судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

за участю:

скаржника - ОСОБА_1 ,

представника скаржника - Поліщука С.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , суд,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни щодо не передачі на реалізацію описаного та арештованого ним майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Боржнику - ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП № 58961801;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діну Петрівну, в рамках виконавчого провадження ВП №58961801, провести визначення вартості арештованого майна боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Боржнику - ОСОБА_2 ;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діну Петрівну, в рамках виконавчого провадження ВП №58961801, підготувати та направити до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Боржнику - ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої скарги вказує, що 22 квітня 2019 року в порядку примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діною Петрівною відкрито виконавче провадження №58961801 з примусового виконання виконавчого листа №2-1636/11 виданого 15.07.2011 Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму стягнення 862626,94 грн.

У рамках виконавчого провадження, відкритому згідно постанови від 22 квітня 2019 року, приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. складено постанову від 22.04.2019 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення.

Так, в ході перевірки майнового стану боржника в рамках виконавчого провадження №58961801, виявлено що боржникові на праві приватної власності належить нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.04.2005.

19 липня 2019 року вказане нерухоме майно було описане та арештоване постановою приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №58961801. Також в ході проведення опису та арешту майна боржника, були опитані сусіди боржника, зі слів яких встановлено що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає багато років. Неповнолітня дитина в квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживала та не проживає. Фактично в квартирі більше двох років постійно мешкає син боржника ОСОБА_3 з дівчиною. Дані факти зафіксовані в акті приватного виконавця та засвідченні підписами присутніх понятих.

06.09.2019 приватним виконавцем отримано відповідь від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-11031 від 15.08.2019 на запит щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно інформації з Реєстру територіальних громад міста Києва за вказаною адресою зареєстровано 8 осіб, серед яких дитина 2016 року народження - ОСОБА_4 .

24.10.2019 виконавець звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації направлено запит щодо надання дозволу на передачу на реалізації нерухомого майна боржника.

Проте, 01.11.2019 Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надала відповідь №108/24-4722, відповідно до якої у наданні дозволу на реалізацію майна боржника відмовлено, з підстав запобігання порушення житлових прав дитини.

Однак, як наголошує скаржник, єдиним власником квартира АДРЕСА_1 є боржник ОСОБА_2 . Ні зареєстрована дитина, ні її мати не є власниками вказаного житла.

Зазначає, що неодноразово звертався до приватного виконавця з вимогами щодо передачі на реалізацію арештованого нерухомого майна боржника, на що отримував відмову, яка була вмотивовано наявністю зареєстрованої дитини за адресою нерухомого майна боржника.

Просить звернути увагу, що, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження на прийомі у приватного виконавця Мойсеєнко Д.П., йому стало відомо про те, що в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить боржникові, зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його мати ОСОБА_5 . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану №1, при внесенні реєстраційних даних про народження дитини у 2016 р., адреса матері зазначена: АДРЕСА_3 , а відомості про батька дитини зазначені зі слів матері, відповідно до ст.. 135 Сімейного кодексу України. В 2019 році мати дитини ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , адресою реєстрації якого є АДРЕСА_4 . Відтак, ОСОБА_7 фактично мешкає зі своїм чоловіком, а згідно чинного законодавства України діти мешкають з одним із батьків. Оскільки у ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є фактично тільки мати (відомості про батька не відомі), то дитина мешкає з матір`ю за її фактичним місцем проживання.

Наголошує на тому, що виявлена квартира АДРЕСА_1 є єдиним майном боржника, за рахунок реалізації якої можливо виконати рішення Солом`янського районного суду від 15.02.2010 по справі №2-1636/11.

Враховуючи вищенаведене, на думку скаржника, вимоги скарги щодо визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця Мойсеєнко Діни Петрівни щодо не передачі на реалізацію описаного та арештованого ним майна, належного боржнику ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП №58961801 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 07.04.2021 справу передано за підсудністю на розгляд до Солом`янського районного суду м.Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2021 справу передано у провадження судді Усатовій І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 12.07.2021 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

02.02.2023 до суду від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. надійшла копія матеріалів виконавчого провадження №58961801 з клопотанням про розгляд справи без участі приватного виконавця.

У судовому засіданні скаржник та його представник подану скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. у судове засідання не з`явилася, проте у матеріалах справи наявне клопотання про проведення судового засідання без її участі.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. перебуває виконавче провадження № 58961801 з примусового виконання виконавчого листа №2-1636/11 виданого 15.07.2011 Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 410000 грн. боргу, процентів в розмірі 196800 грн., штрафу у розмірі 205000 грн., пені в розмірі 49856,94 грн., 850 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

22.04.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П., відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження № 58961801 з примусового виконання виконавчого листа №2-1636/11 від 15.07.2011.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 22.04.2019 в рамках ВП №58961801 стягнуто з боржника ОСОБА_2 основну винагороду приватного виконавця у сумі 86262,69 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 22 квітня 2019 року, відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , у мужах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 948889,63 грн.

21.08.2020 приватний виконавець Мойсеєнко Д.П., в рамках виконавчого провадження №58961801, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про та арешт коштів боржника ОСОБА_2 .

У відповідності до ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчої збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватної виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Аналогічні положення містяться і в Інструкції з організації примусового виконані рішень.

На підставі договору купівлі продажу квартири від 14.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №у.301, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2

19 липня 2019 року в рамках ВП №58961801 описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується постановою приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19.07.2019.

Згідно акту приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. від 19.07.2019, в ході проведення опису та арешту майна боржника, були опитані сусіди боржника, зі слів яких встановлено що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає багато років. Неповнолітня дитина в квартирі АДРЕСА_1 , ніколи не проживала та не проживає. Фактично в квартирі більше двох років постійно мешкає син боржника ОСОБА_3 з дівчиною.

09.08.2019, 02.02.2021 та 20.12.2022 приватним виконавцем ОСОБА_9 направлено запити та вимогу до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації для надання Витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (квартирі) за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно отриманих 06.09.2019, 10.02.2021 та 28.12.2022 приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. відповідей від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Витягіг з Реєстру територіальної громади м. Києва, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації - 14.08.2014, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації - 14.08.2014, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації - 23.09.2016, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації - 26.09.2016, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації - 30.01.2017, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації - 26.10.2017, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата реєстрації - 26.10.2017, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата реєстрації - 27.05.2019.

24.10.2019 приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. було направлено запит до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації щодо надання дозволу на передачу на реалізацію нерухомого майна - однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка є власністю боржника ОСОБА_2

01.11.2019 до приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. надійшла відповідь на запит від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, відповідно до якої служба не може надати дозвіл на реалізацію майна боржника - квартири АДРЕСА_5 , в якій зареєстрований та має право користування малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для запобігання порушення житлових прав дитини.

16.06.2020 приватний виконавець Мойсеєнко Д.П. в рамках ВП №58961801 звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва з заявою щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 30.06.2020 відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою.

Звертаючись до суду, заявник вважає протиправною бездіяльність приватного виконавця Мойсеєнко Діни Петрівни щодо не передачі на реалізацію описаного та арештованого ним майна, належного Боржнику ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП №58961801.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження»закону передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) /абз.1,4 п.1 розділу ІІ Порядку/.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

-копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

-копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

-копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

-у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

-копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Пунктом 4 розділу ІІ Порядку передбачено, що начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів.

У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана норма Конституції України кореспондується зі ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Відповідно до п. 28 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012року №512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, у тому числі, таких засад, як верховенства права;обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження.

Станом на час розгляду справи, приватний виконавець Мойсеєнко Д.П.. не здійснила покладених на неї обов`язків визначених ЗУ «Про виконавче провадження» та описане, арештоване та оцінене майно не передала на примусову реалізацію.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду представник скаржника зазначає, що приватний виконавець відмовляється вчиняти примусові дії з реалізації майна боржника з огляду на те, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , згідно інформації з Реєстру територіальних громад міста Києва, серед інших, зареєстрований малолітній ОСОБА_4 , 2016 року народження, і Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації відмовлено у наданні дозволу на реалізацію майна боржника, з підстав запобігання порушення житлових прав дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2019 у справі № 639/5828/15-ц.

Згідно наявного в наданих суду матеріалах виконавчого провадження Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №1 від 03.03.2021, в актовому записі №1260 від 17.05.2016 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком останнього зазначено на підставі ст.. 135 Сімейного кодексу України, ОСОБА_14 .

З урахуванням того, що боржник та власник квартири ОСОБА_2 не є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або особою, яка його замінює, малолітня дитина не має права власності у спірній квартирі, суд приходить до висновку, що у даному випадку не потрібен попередній дозвіл органу опіки та піклування на проведення примусової реалізації спірної квартири.

У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» дії органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Виходячи з цього, суд вважає, що приватним виконавцем не було допущено бездіяльності під час здійснення виконавчого провадження, оскільки ним були вчиненні дії, передбачені вимогами ЗУ "Про виконавче провадження" щодо передачі описаного, арештованого та оціненого майна у виконавчому провадженні №58961801 на примусову реалізацію, а тому скарга підлягає частковому задоволенню.

Разом з цим, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на проведення примусової реалізації спірної квартири в межах ВП №58961801, суд вважає, що права стягувача мають бути поновленні, шляхом зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. здійснити, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», дії щодо передачі на реалізацію описаного та арештованого майна: квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

В п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Враховуючи положення статті 451 ЦПК України, які передбачають, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), у цій справі суд вважає, що наявні підстави для зобов`язання державного виконавця усунути порушення прав стягувача.

При цьому судом враховано, що під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13, постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 766/1637/21, провадження 61-11194св21.

Враховуючи зазначене, суд приходить про необґрунтованість вимог щодо зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. підготувати та направити до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_2 .

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, подана скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 129, 129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 «Про затвердження порядку реалізації арештованого майна», ст.ст. 2, 10, 12, 76-81, 258, 259, 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни у ВП № 58961801 щодо не передачі на реалізацію описаного та арештованого майна: квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діну Петрівну у ВП № 58961801 здійснити, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», дії щодо передачі на реалізацію описаного та арештованого майна: квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.А.Усатова