Справа № 420/18254/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/18254/22

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 17.02.2023 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - в/ч НОМЕР_1 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 ;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення, а саме в період з 29 січня 2022 року по 08 грудня 2022 року шляхом множення середнього розміру грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати, обчисленого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що наказом від 28 січня 2022 року №18 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення. Однак, індексація грошового забезпечення йому була виплачена лише 08 грудня 2022 року. Таким чином, наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 , а також для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення, а саме, в період з 29 січня 2022 року по 08 грудня 2022 року, відповідно ст. 117 КЗпП України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ОСОБА_1 було проведено перерахунок індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по лютий 2018 року в розмірі 3 877,71 грн., що підтверджується довідкою фінансового відділення та позивачем. Однак, даний перерахунок був зроблений військовою частиною, а кошти перераховані позивачу одразу при надходженні фінансування. В правовідносинах позивача та в/ч НОМЕР_1 відсутні правові підстави для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП, щодо виплати позивачу середнього заробітку, а посилання на приписи законодавства України про працю стосовно поняття, нарахування та виплати працівникам в тому числі військовослужбовцям середнього заробітку є безпідставними та не можуть бути допустимими доказами по даній справі. Якщо військовослужбовець при звільненні не забезпечений усіма видами грошового забезпечення, які йому належать, то він має право не давати згоду на його виключення зі списків особового складу військової частини та далі перебувати на усіх видах забезпечення відповідної військової частини до дня, коли з ним здійснять повний розрахунок. Крім того, Порядком №100 не передбачено розрахунок середньої заробітної плати для військовослужбовців Національної гвардії України.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не визначив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, що не відповідає наведеній вище позиції Верховного Суду. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення. З огляду на розмір виплаченої позивачу заборгованості, характером цієї заборгованості та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні із викладенням резолютивної частини у новій редакції із визначенням суми середнього заробітку належного до стягнення, який має бути розумним та пропорційним до суми грошових коштів своєчасно не отриманих позивачем, що відповідає також правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 та наказом від 28 січня 2022 року №18 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

30 листопада 2022 року в/ч НОМЕР_1 надано відповідь та повідомлено, що індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року буде виплачена після надання банківських реквізитів для перерахунку.

08 грудня 2022 року в/ч НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 3 819,54 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що застосуванню підлягають відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2022 року (наступний день після звільнення) по 29 липня 2022 року (шість місяців відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України).

Колегія суддів частково погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом розгляду апеляційного провадження в цій справі є стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, саме в період з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року.

Відповідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану суму.

Частинами 1, 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно абз.абз.1-2 п.7 Порядку №260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно п.2 Порядку №100 дія зазначеного порядку поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Також, п.1 розділу 1 Порядок №100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Отже, з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України, у спірних відносинах підлягає застосовуванню Порядок №100, як такий що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) зарплата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за це період.

Таким чином, останніми двома календарними місяцями роботи, з яких обчислюється середній заробіток, в даному випадку листопад та грудень 2021 року.

Визначаючи розмір відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів вважає за необхідне врахувати позиції Верховного Суду України, викладену у постанові від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року №13, а також постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №524/1714/16-а та від 30 жовтня 2019 року у справі №806/2473/18, та взяти до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Згідно довідки-розрахунку середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 482,78 грн. ((14 724,75 грн. + 14 724,75 грн.) / 61 день).

Затримка у розрахунку становить 182 днів (з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року).

Середній заробіток за час затримки розрахунку, таким чином, становить - 87 865,72 грн. (182 день х 482,78 грн).

Як вбачається з матеріалів, 08 грудня 2022 року в/ч НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 3 819,54 грн.

При цьому, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Такий висновок суду відповідає правовим позиціям викладеним у Постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Істотність частки виплаченої індексації грошового забезпечення позивача (3 819,54 грн.) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку (87 865,72 грн.) складає 4,35% ((3 819,54 грн. / 87 865,72 грн.) х 100%).

Таким чином, із врахуванням принципу справедливості та співмірності, пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь з урахуванням істотної частки 4,35% у розмірі грн. ((87 865,72 грн. х 4,35%) : 100).

Отже, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 571,13 грн.

Таким чином, сума, яка підлягала відшкодуванню з урахуванням істотності частки 4,35% становить: 482,78 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 4,35% х 182 (кількість днів затримки розрахунку) = 3 822,17 грн.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 3 822,17 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Крім того, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом поновлення порушених прав позивача є саме стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а не зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні як просить позивач, оскільки судом визначено суму середнього заробітку з урахуванням співмірності розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача.

Також, колегія суддів враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача вже після його звільнення зі служби суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п.п.39-41 постанови Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині наявності права позивача на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, колегія суддів вказує на те, що судом першої інстанції порушено принцип справедливості та співмірності при прийнятті рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів, керуючись п.4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.4 ч.1, ч.4 ст. 317, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року змінити, виклавши резолютивну частини в наступній редакції:

"Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року у розмірі 3 822,17 грн. (три тисячі вісімсот двадцять дві гривні 17 коп.).".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 16 травня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.