Справа № 160/5902/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2023 року Справа № 160/5902/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач-2), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонд) України в Запорізькій області, Головною управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлену листами №3086-221/Р-01/8-0400/23 від 30.01.2023 р., №4329-1035/Р-01/8-0400/23 від 09.02.2023 р., №2993-2324/Р-02/8-0800/23 від 05.03.2023 р., №9193-5312/Р-01/8-0400/23 від 13.03.2023 р., щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні довідки №512/2 від 21.11.2022 р., виданої ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», та у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010р., з 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати пільгову довідку №512/2 від 21.11.2022 р., видану Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», та зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010р., з 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р., повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , №17 від 03.01.2023 р. про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
11.04.2023 р. до суду надійшов від ГУ ПФУ в Запорізькі й області відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечив проти задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. Так, позиція пенсійного органу обґрунтована тим, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з недосягненням останньою пенсійного віку. Відповідач-2 вважає, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058. Так, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Станом на дату звернення вік позивачки становив 45 років. Так, на думку відповідача-2, ОСОБА_1 не досягла необхідного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058, що стало підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Окрім того, пенсійний орган зауважив, що позивачем не надано в повному обсязі документи для призначення пенсії згідно ст. 114 Закону №1058, а саме: відсутня довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Додаток 5), накази про атестацію робочих місць працівників та переліки посад згідно Постанови №637 від 12.08.1993 р. (зі змінами) «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній». Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення, ГУ ПФУ в Запорізькій області діяло на підставі та в межах своїх повноважень, у спосіб, що передбачений приписами чинного законодавства України у сфері пенсійного забезпечення. Рішення про відмову в призначенні пенсії є законним, належним чином обґрунтованим та скасуванню не підлягає.
02.05.2023 р. до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, в якій повторно наведено обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зазначено, що позивач має достатньо стажу (в т.ч. пільгового) та досягла необхідного віку для призначення їй пенсії за віком за Списком №1 на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р. Також у відповіді на відзив додатково наголошено, що виданою ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» довідкою за №512/2 від 21.11.2022 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтверджено, що позивач з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010р., з 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р. працювала повний робочий день у особливо шкідливих умовах за Списком № 1 й такий пільговий стаж становить 23 роки 11 місяців 23 дні, з потрібних 7 років 6 місяців. Враховуючи наведене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.01.2023 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, до якої додала документи на підтвердження трудового стажу, у тому числі пільгового, за Списком №1. На момент звернення позивачу виповнилось 45 років.
Так, за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії за віком була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №79 від 10.01.2023 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

У вищезазначеному рішенні вказано, що вік ОСОБА_1 на момент звернення із заявою від 20.01.2023 р. становив 45 років, в той час як пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1), становить 50 років.

Також у цьому рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становив 28 роки 6 місяців 10 днів, а пільговий стаж: за Списком №1 0 років 0 місяців 0 днів.

Відповідач-2 зазначив, що в результаті розгляду доданих до заяви позивача документів до страхового стажу зараховано всі періоди роботи ОСОБА_1 .

При цьому, щодо пільгового стажу позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області у вищевказаному рішенні зазначило, що документи для призначення пенсії згідно ст. 114 Закону №1058 заявником не надано в повному обсязі, а саме: відсутня довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Додаток 5), накази про атестацію робочих місць працівників та переліки посад згідно Постанови №637 від 12.08.1993 р. (зі змінами) «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній».

У відповідь на звернення представника позивача від 03.01.2023 р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що по заяві від 03.01.2023 р. було прийнято рішення від 10.01.2023 р. за №79 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з огляду на те, що заявниця не досягла віку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 114 вказаного Закону, а також зазначено про те, що документи для призначення пенсії згідно ст. 114 Закону №1058 заявником не надано в повному обсязі, а саме: відсутня довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Додаток 5), накази про атестацію робочих місць працівників та переліки посад згідно Постанови №637 від 12.08.1993 р. (зі змінами) «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній».

В листі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за №4329-1035/Р-01/8-0400/23 від 09.02.2023 р. зазначено, що 03.01.2023 р. ОСОБА_1 за допомогою вебпорталу надала заяву та документи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону №1058.

При цьому, як зазначив відповідач-1 у вищевказаному листі, додану до заяви про призначення пенсії пільгову довідку від 21.11.2022 р. №512/2, видану ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» було направлено 04.01.2023 р. на перевірку до відділу контрольно-перевірочної роботи.

Одночасно із цим ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначив, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 зарахований по 30.09.2022 р. та складає 28 років 6 місяців 10 днів, а пільговий стаж у позивача відсутній, у зв`язку з чим ГУ ПФУ в Запорізькій області було прийнято відповідне рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

13.02.2023 р. представником позивача подано до ГУ ПФУ в Дніпропетровській та до ГУ ПФУ в Запорізькій області заяву на допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів.

ГУ ПФУ в Запорізькій області направлено позивачу лист за №2993-2324/Р-02/8-0800/23 від 05.03.2023 р., в якому відповідач-2 повідомив заявницю про те, що в порядку екстериторіальності подані нею документи разом з заявою від 03.01.2023 р. щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 були розглянуті ГУ ПФУ в Запорізькій області та за результатами розгляду заяви та цих документів останнім прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, а електронну пенсійну справу позивача передано до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у відповідь на заяву представника позивача від 13.02.2023 р. направило заявниці лист за №9193-5312/Р-01/8-0400/23 від 13.03.2023 р., в якому відповідач-1 зазначив, що для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян з відповідною заявою або скористатися вебпорталом електронних послуг Пенсійного фонду України за відповідним посиланням.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням та позицією пенсійних органів, ОСОБА_1 звернулася за захистом власних прав та інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до норм Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788-XII).

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах слугувало те, що вона не досягла пенсійного віку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд виходить із того, що при призначенні жінкам пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 р. (далі- Закон №213-VIII)) необхідними умовами були: 1) досягнення 45 років; 2) стаж роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015 р., необхідними умовами при призначенні пенсії за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII визначено: 1) досягнення 50 років; 2) стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 р. (далі Закон №2148-VIII), текст Закону №1058-IVдоповнений, зокрема, статтею 114, згідно із пунктом 1 частини 2 якої на пільгових у мовах пенсія за віком призначається: - працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.

Таким чином, з 01.10.2017 р. правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 р.), та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. (в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.).

За конституційним поданням народних депутатів України Закон №213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України та рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

У рішенні від 23.01.2020 р. Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. у справі №1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Також у пункті 4.4. мотивувальної частини рішення від 23.01.2020 р. №1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Конституційний Суд України та практика Європейського суду з прав людини беззастережно свідчать про те, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 р. у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому твердження відповідача-2 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є безпідставними.

Як встановлено судом, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивач досягла необхідного визначеного пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, мала необхідний страховий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, що не заперечується відповідачами у відзивах на позовну заяву.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачу відповідач-2 не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020 р.

Згідно зі статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

У пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 р. в справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Вирішуючи спір по суті, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 р. у зразковій справі №360/3611/20, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З Єдиного держаного реєстру судових рішень судом встановлено, що повний текст рішення Великої Палати Верховного Суду по справі №360/3611/20 зареєстровано у Єдиному державному реєстрі судових рішень 22.11.2021 р., рішення набрало законної сили 03.11.2021 р.

Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий у 50 років.

Норми зазначених законів регулюють одне і те ж коло відносин, однак, явно суперечать один одному.

Суд зазначає, що обрані відповідачем-2 у даному спорі мотиви прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта приватної особи, тобто на користь позивача.

Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач-2 віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 р. у справі №360/3611/20 відхиляючи доводи скаржника, зазначила про те, що відповідно до статті 5 Закону №1058-IVдія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 р. у справі №360/3611/20 також вказала на те, що не погоджується з посиланням скаржника на абзац 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

При цьому, в постанові від 03.11.2021 р. у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зміни до Закону №1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом №2148-VIII від 03.10.2017 р., тобто раніше ухвалення Конституційним Судом України рішення №1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України раніше визнав неконституційним. При цьому рішення Конституційного Суду про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач-2, передчасно дійшов висновку про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням заявницею необхідного пенсійного віку.

Стосовно питання щодо не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів її роботи з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010р., з 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р., слід зазначити таке.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за №637 від 12.08.1993 р. (далі Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Суд не погоджується із позицією пенсійного органу щодо не зарахування відповідних періодів роботи позивача до її пільгового стажу з огляду на таке.

За змістом записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.09.1997 р.:

- у період з 01.09.1997 р. по 18.07.2000 р. позивач працювала машиністом конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2 і №1 у Відкритому акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»;

- у період з 19.07.2000 р. по 02.10.2000 р. позивач працювала сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1 в Відкритому акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»;

- у період з 03.10.2000 р. по 27.08.2002 р. позивач працювала машиністом конвеєра на подачі сухої сировини в млини технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1 у Відкритому акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»;

- у період з 28.08.2002 р. по 31.12.2022 р. позивач працювала машиністом конвеєра виробничої дільниці збагачення руди рудозбагачувальної фабрики №1 у Відкритому акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яке надалі було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо- збагачувальний комбінат», а в подальшому перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».

Також трудова книжка позивача містять наступні записи:

- запис 2, згідно з яким позивач була прийнята на збагачувальну фабрику №2 машиністом конвеєра третього розряду з правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (наказ про результати атестації робочих місць №17 віл 13.01.1995 р.);

- запис 8, згідно з яким за підсумками атестації робочих місць за умовами праці машиніста конвеєра підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (наказ про результати атестації робочих місць №12/6 від 11.01.2000 р.);

- запис 10, згідно з яким за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (наказ про результати атестації робочих місць №1766 від 07.11.2005 р.);

- запис 11, згідно з яким за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (наказ про результати атестації робочих місць № 1367 від 23.07.2010 р.);

- запис 13, згідно з яким за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (наказ про результати атестації робочих місць № 945 від 20.07.2015 р.);

- запис 15, згідно з яким за підсумками атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (наказ про результати атестації робочих місць №1044 від 20.07.2020 р).

Суд зауважує, що наявні у трудовій книжці позивача оформлені належним чином з урахуванням вимог п.п. 2.2.-2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та містять відомості про періоди роботи позивача з 01.09.1997 р. по 31.12.2022 р. на посаді машиніста конвеєра та сепараторника в ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».

У період внесення записів про роботу позивача незарахованих пенсійним органом, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. (далі - Інструкція №58).

Згідно п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та щодо результатів проведення атестації на підприємстві, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р. по справі №275/615/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку №637 від 12.08.1993 р., відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р. затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.7, 1.8 якого звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Орган, що призначає пенсію, зокрема, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії пункт 3.3 Порядку №22-1.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку 22).

На підтвердження пільгового стажу за Списком № 1 позивачем до пенсійних органів та до суду було надано довідку за №512/2 від 21.11.2022 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», а та додатково були надані: витяги з наказів №207 від 11.07.1994 р., №17 від 13.01.1995 р., №12/6 від 11.01.2000 р., №330/39 від 30.05.2001 р., №642 від 29.07.2002 р., №1766 від 07.11.2005 р., №1367 від 23.07.2010 р., №945 від 20.07.2015 р., №1044 від 20.07.2020 р. та довіреність №61 від 04.01.2022 р.

Довідкою №512/2 від 21.11.2022 р. підтверджується, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день у Відкритому акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яке надалі перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», та в подальшому перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»:

1) у виробництві: Підготовка ред. збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування), випалювання ред. і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 розділом II п. «а» робітники поз. 1020100а-1753б, затверджених постановою КМУ №162 від 11.03.1994 р. (із змінами згідно Постанови КМУ №773 від 15.11.1994 р.):

- з 01.09.1997 р. по 14.04.1999 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2;

- з 15.04.1999 р. по 11.07.1999 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2 управління цехів по виробництву концентрату;

- з 01.10.1999 р. по 17.11.1999 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1 управління цехів но виробництву концентрату;

- з 18.11.1999 р. по 18.07.2000 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1;

- з 19.07.2000 р. по 02.10.2000 р. позивач працювала на посаді сепараторника технологічної служби рудозбагачувальної фабрики № 1

2) у виробництві: Рудопідготовка, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування). випалювання руд і нерудних копалин, випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 розділом II п. «а» робітники поз. 1020100а-17536, затверджених постановою КМУ №162 від 11.03.1994 р.:

- з 03.10.2000 р. по 27.08.2002 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра на подачі сухої сировини в млини технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1;

3) у виробництві: Підготовка руд. збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування). випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 розділом II п. «а» робітники поз. 1020100а-17536, затверджених постановою КМУ №162 від 11.03.1994 р. (із змінами згідно Постанови КМУ №773 від 15.11.1994 р.):

- з 28.08.2002 р. по 15.01.2003 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1;

4) у виробництві: Підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 розділом II робітники поз. 2а-3в, затверджених постановою КМУ №36 від 16.01.2003 р.:

- з 16.01.2003 р. по 02.08.2016 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1;

5) у виробництві: Підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 розділом II робітники, затверджених постановою КМУ №461 від 24.06.2016 р.:

- з 03.08.2016 р. по 31.10.2022 р. позивач працювала на посаді машиніста конвеєра технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №1.

Таким чином, вищезазначеною довідкою №512/2 від 21.11.2022 р. підтверджено, що позивач у періоди з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007 р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010 р., 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017 р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р. працювала повний робочий день в особливо шкідливих умовах за Списком №1.

Видана ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» довідка за №512/2 від 21.11.2022 р. містить наступні відомості: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, вказана вище довідка містить усі відомості, зазначені у п. 20 Порядку №637 від 12.08.1993 р.

Довідка ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за №512/2 від 21.11.2022 р. підписана директором з персоналу та соціальних питань Щербак А.В., якого уповноважено на здійснення представництва за довіреністю №6/1 від 04.01.2022 р., згідно з якою йому надано право від імені та інтересах Товариства здійснювати ряд дій. що підтверджується зазначеною довіреністю, яка була також долучена до заяв про призначення пенсії за віком на пільгових умовах №17 від 03.01.2023 р.

Окрім того, пільговий стаж позивача за Списком №1 протягом періодів роботи з 2007 по 2022 роки також підтверджується індивідуальними відомостями форми ОК-5, роздруківка яких наявна в матеріалах справи.

Так, у таблицях «відомості по спеціальному стажу» зазначено код підстави для обліку спец стажу «ЗП3013А1».

Відповідно до постанов Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» за №7-6 від 10.06.2004 р., «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ» №26-1 від 05.11.2009 р., «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №22-2 від 08.10.2010 р. та «Про визнання такою, що втратила чинність. Постанови Правління ПФУ від 08.10.2010 №22-2» №25-2 від 03.12.2013 р., якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», встановлено, що;

- код підстав для обліку спецстажу за №ЗП3013А1 - це код для застрахованих осіб, які є працівниками, які зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку. передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Відповідно до Довідника кодів підстав для обліку стажу, окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (зокрема, Додаток 3 до «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №454 від 09.09.2013 р.):

- код підстав для обліку спецстажу за №ЗП3013А1 - це код для застрахованих осіб, які є працівниками, які зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Відповідно до Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (зокрема, Додаток 3 до «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 р.):

- код підстав для обліку спецстажу за №ЗП3013А1 - це код для застрахованих осіб, які с працівниками, які зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, і за результатами атестації робочих місць.

Вищенаведене дозволяє дійти висновку, що при поданні звітів страхувальником (роботодавець позивача) вказувалося, що страхові внески за ОСОБА_1 вносилися за професією і кодом за №ЗП3013А1, як працівнику по Списку №1.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає безпідставним не врахування ГУ ПФУ в Запорізькій області пільгової довідки ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за №512/2 від 21.11.2022 р. під час розгляду питання про зарахування відповідних періодів роботи позивача до її пільгового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа №1-25/2010 від 29.06.2010 р.) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці та уточнюючій довідці, що видана роботодавцем.

В даному випадку, суд звертає увагу суду, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до стажу.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці та вищевказаній довідці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачами суду не надано.

При цьому, суд зауважує, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Крім того, суд зауважує, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 р. по справі №520/15025/16-а.

Оцінюючи допустимість трудової книжки ОСОБА_1 та виданої ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» довідки №512/2 від 21.11.2022 р. в якості доказу на підтвердження пільгового стажу позивача, враховує, що відповідачами не наведено жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства, а також не доведено, що відомості у вищевказаній довідці щодо періодів та пільгового характеру роботи позивача є недостовірними.

Слід зазначити, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 р. по справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідачі не здійснювали ніяких запитів на підтвердження або з метою спростування пільгового характеру спірних періодів роботи позивача, й в матеріалах справи відсутні докази, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та відомостей, зазначених у довідці ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за №512/2 від 21.11.2022 р.

З огляду на викладене, суд вважає, що при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.01.2023 р. ГУ ПФУ в Запорізькій області безпідставно не враховано довідку ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за №512/2 від 21.11.2022 р.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у пенсійного органу були відсутні підстави для відмови в зарахуванні спірних періодів роботи позивача до її пільгового стажу за Списком №1.

При цьому, суд зауважує, що з урахуванням відомостей трудової книжки позивача та довідки ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за №512/2 від 21.11.2022 р. стаж роботи позивача на відповідних роботах за Списком №1 перевищує встановлений п. «а» ст. 13 Закону №1788-XII (в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 р.) та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. (в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.), стаж (зокрема, 7 років 6 місяців), наявність якого є однією з необхідних умов для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №79 від 10.01.2023 р., яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком за Списком №1 згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії №17 від 03.01.2023 р., є протиправним та підлягає скасуванню.

Одночасно із цим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ України в Запорізькій області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оформлену листами №3086-221/Р-01/8-0400/23 від 30.01.2023 р., №4329-1035/Р-01/8-0400/23 від 09.02.2023 р., №2993-2324/Р-02/8-0800/23 від 05.03.2023 р., №9193-5312/Р-01/8-0400/23 від 13.03.2023 р., щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні довідки №512/2 від 21.11.2022 р., виданої ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», та у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010р., з 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р., є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що порушенню прав позивача в межах спірних правовідносин сприяло саме винесення відповідачем-2 оскаржуваного рішення, оскільки під час його прийняття ГУ ПФУ в Запорізькій області не було враховано вищезазначені періоди роботи позивача до її пільгового стажу, які вказані у довідці ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за №512/2 від 21.11.2022 р., що була надана позивачем разом із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах від 03.01.2023 р.

Щодо обраного позивачем способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 3, 4 і 10 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; а може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Між тим, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 24.11.2015 р. у справі №816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. по справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 р. по справі №826/14016/16, від 11.02.2019 р. по справі №2а-204/12, від 18.06.2020 р. по справі №802/1827/17-а).

Відтак, суд при перевірці правомірності вчинених пенсійним органом дій та прийнятих рішень у спірних відносинах, згідно приписів КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

Статтею 58 Закону України №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення щодо призначення пенсії, а також з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає достатніми підстави для виходу за межі позовних вимог та здійснення захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області врахувати пільгову довідку №512/2 від 21.11.2022 р., видану Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», та зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010р., з 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р., а також шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , №17 від 03.01.2023 р. про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 р. рішенні №1-р/2020, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно приписів ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення та не спростовано доводи позивача в цій частині.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн., що підтверджено роздруківкою електронної квитанції від 16.03.2023 р.

Оскільки спір виник внаслідок протиправного рішення територіального органу Пенсійного фонду України і позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 242-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м.Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м.Запоріжжя, 69057) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №79 від 10 січня 2023 року, яким відмовлено в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсії за віком за Списком №1 згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії №17 від 03.01.2023 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати пільгову довідку №512/2 від 21.11.2022 р., видану Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», та зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 01.09.1997 р. по 11.07.1999 р., з 01.10.1999 р. по 29.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 25.12.2007р., 01.01.2008 р. по 26.12.2010р., з 01.01.2011 р. по 29.12.2014 р., з 01.01.2015 р. по 16.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р., з 01.01.2017 р. по 14.12.2017р., з 01.01.2018 р. по 18.12.2018 р., з 01.01.2019 р. по 14.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по 10.12.2020 р., з 01.01.2021 р. по 24.11.2021 р., з 01.01.2022 р. по 31.10.2022 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , №17 від 03.01.2023 р. про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 р. рішенні №1-р/2020, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.05.2023 р.

Суддя О.М. Неклеса