Справа № 380/18702/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18702/22 пров. № А/857/5058/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року (головуючий суддя Клименко О.М., м.Львів) у справі №380/18702/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 67 від 31 серпня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 07 вересня 2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов обґрунтовує тим, що 07 вересня 2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06 жовтня 2021 року № 67, прийнятим за принципом екстериторіальності, йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу. Зазначеним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року. З таким рішенням пенсійного органу позивач на погодився та оскаржив його до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/25768/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06 жовтня 2021 року № 67 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно з Законом № 1058; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, з урахуванням оцінки наданої судом у рішенні. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/25768/21 відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв рішення від 31 серпня 2022 року № 67 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06 жовтня 2021 року № 67 його страховий стаж становить 22 роки 01 місяць 13 днів. З урахуванням періодів, які рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/25768/21 відповідача зобов`язано зарахувати до страхового стажу позивача (04 роки 01 місяць 15 днів) страховий стаж становить 26 років 02 місяці 25 днів. А страховий стаж з урахуванням періодів ведення підприємницької діяльності становить більше 28 років, що підтверджується Додатком до акту, складеного за результатами проведення позапланового державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового пенсійного страхування за 2008 2010 роки та Формою ОК-5 (Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). Вказує, що відповідно до вимог Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та необхідного страхового стажу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років. Станом на дату звернення за призначенням пенсії позивач досяг віку 60 років, у нього наявний необхідний страховий стаж не менше 28 років, а тому він має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу оскаржуваним рішенням у призначенні пенсії за віком, відтак таке рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 67 від 31 серпня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/25768/21 виконав; зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону № 1058 для осіб, які набули право на призначення пенсії у 2021 році становить 28 років. Страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 0 днів. Позивач матиме право на пенсійну виплату з 17 травня 2024 року відповідно до статті 26 Закону № 1058. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач працює на посаді судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

07 вересня 2021 року позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

10 вересня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області прийняло рішення № 67 про відмову в призначенні пенсії за віком..

Позивач повторно звернувся до пенсійного органу із заявою від 04 жовтня 2021 року про призначення пенсії.

За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 04 жовтня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві прийняло рішення від 06 жовтня 2021 № 67, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно із цим рішенням до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року.

Це рішення позивач оскаржив до суду (справа № 380/25768/21).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/25768/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06 жовтня 2021 року № 67 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно з Законом № 1058; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, з урахуванням оцінки наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/25768/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення № 67 від 31 серпня 2022 року, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся з позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, необхідними умовами для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 є досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку (60 років) та наявність у такої особи необхідного страхового стажу (не менше 28 років з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року).

Визначення поняття страхового стажу та періоди, з яких складається страховий стаж наводить стаття 24 Закону № 1058.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини другої цієї ж статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію визначалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Колегія суддів зазначає, що страховий стаж позивача, без урахування періодів з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року становить 22 роки 01 місяць 13 днів, що підтверджується рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 67 від 10 вересня 2021 року (обставина встановлена рішенням суду у справі № 380/25768/21). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/25768/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року. В оскаржуваному рішенні відповідач зазначає про виконання рішення суду у цій частині та зарахування вищевказаних періодів роботи позивача до страхового стажу. Після зарахування таких періодів стаж позивача згідно з оскаржуваним рішенням становить 25 років 02 місяці 0 днів. Апеляційний суд звертає увагу, що періоди з 18 березня 1991 року по 02 серпня 1993 року та з 03 липня 1996 року по 04 квітня 1998 року становлять загалом 1508 днів або ж 04 роки 01 місяць 18 днів (за приблизними підрахунками суду з можливою похибкою у кілька днів). Таким чином, якщо до стажу позивача, який не був спірним, а це 22 роки 01 місяць 13 днів додати періоди, які рішенням суду зобов`язано зарахувати до страхового стажу, а це 04 роки 01 місяць 18 днів, то загальний стаж позивача у такому випадку повинен становити 26 років 3 місяці 1 день (знову ж таки за приблизними підрахунками суду з можливою похибкою у кілька днів): 22 роки 01 місяць 13 днів + 4 роки 01 місяць 18 днів = 26 років 3 місяці 1 день. Натомість загальний стаж позивача, як зазначено вище, згідно з оскаржуваним рішенням відповідача становить 25 років 02 місяці 0 днів, тобто похибка складає більше одного року.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про неправильний обрахунок відповідачем стажу позивача з урахуванням періодів, які відповідача зобов`язано зарахувати згідно з рішенням суду, що свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення.

Щодо зобов`язання призначити та виплатити позивачу з 07 вересня 2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є територіальний орган Пенсійного фонду, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі й поданих вперше. Крім того, територіальний орган Пенсійного фонду є органом, уповноваженим відповідно до Закону № 1058 обчислювати страховий стаж особи. При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Оскільки оскаржуваним рішенням відповідач неправильно обрахував страховий стаж позивача, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії, то колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 380/18702/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний