Справа № 161/486/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/486/23 пров. № А/857/3795/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2023 року, прийняте суддею Черняк В.В. у місті Луцьку, повний текст складено 06.02.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі Укртрансбезпека, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00002743 від 15.12.2022 та постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00002750 від 15.12.2022 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення просила закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2023 відмовлено в задоволенні позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що з наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Iveco Eurotech НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , слідує, що за своїм типом є загальним вантажним загальним бортовим-тентованим (а.с.47).

З наданих технічних відомостей про відстань між вісями тягача та напівпричепа, що зафіксовані в оскаржуваних постановах, слідує, що тягач є двовісним з двома одинарними осями, а напівпричеп двовісний, але зі здвоєною віссю. Позивач доказів про інші технічні характеристики транспортних засобів не надала.

За правилами п.22.5 ПДР, в такому випадку максимальне навантаження на одинарну вісь становить 11,5 тон на автомобільних дорогах державного значення.

З чеків приладів «WIM 14, 14», «WIM 57, 057*002», які надані відповідачем, слідує, що навантаження на одинарну другу вісь тягача становила 17593 кг (за постановою серії АА №00002743) та 17222 кг (за постановою серії АА №00002750), що значено перевищує допустимий норматив у 11,5 тон.

Отже, автомобіль позивача перевищив встановлені у п.22.5 ПДР нормативи навантаження на одинарну вісь на дорогах державного значення.

Сумніви позивача про коректну роботу приладів для вимірювання маси транспортного засобу та навантаження на його осі нічим не підтверджуються та зводяться до його власних припущень, які об`єктивними доказами не підтверджуються.

Також суд відхилив доводи позивача про те, що транспортні засоби передані в оренду ПП «ВІО», оскільки вказана особа, як того вимагає «Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2022 №1145, не внесена до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, як належний користувач транспортним засобом, тобто, як відповідальна особа, згідно правил ст.14-3 КУпАП. Доказів протилежного позивач суду не надала.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що судом порушено норми процесуального права, оскільки рішення постановлено 06.02.2023, тобто до часу надходження відповіді на відзив. Порушення процесуальних строків позбавило позивачку можливості надати повну та детальну інформацію щодо обставин справи, спростувати аргументи відповідача.

Крім того, в ході судового розгляду судом першої інстанції не досліджено факт передачі транспортного засобу іншій юридичній особі.

До матеріалів позову додано нотаріально завірену копію Договору найму/оренди/транспортних засобів від 07 травня 2019, який укладено між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ПП «ВІО» (Орендар).

Згідно з п.24 Порядку №1197 внесення до Реєстру відомостей про належного користувача - працівника, визначеного керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою уповноваженого в установленому законодавством порядку представника юридичної особи або належного користувача.

Отже, обов`язок внесення відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів покладається на представника юридичної особи користувача.

Звертає увагу на те, що 21 жовтня 2022 ПП «ВІО» перевезення вантажу здійснювалось відповідно до товарно-транспортної накладної № 12492.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно- транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного-процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно- матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Законодавчо інших документів щодо підтвердження перевезення товару не визначено.

Відповідальність за здійснення перевезення вантажу без наявності товарно-транспортної накладної становить 17 тис. грн. (стаття 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт»).

Зауважує, що у ПП «ВІО» відсутні будь які документи від вантажовідправника та вантажоодержувача щодо невідповідності масі вантажу за 21.10.2022, що підтверджує факт відповідності масі вантажу, яку перевозили даною ТТН №12492.

Враховуючи дані товарно-транспортної накладної №12492, перевезення здійснювалось за маршрутом розміщення WIM одним і тим самим транспортним засобом, а тому посадова особа Укртрансбезпеки повинна була врахувати дані всіх чотирьох WIM та винести одну обґрунтовану постанову, за умови допущеного порушення, якого, на думку апелянта, не було.

В судовому рішенні вказано, що похибка пристрою приладів зважування при визначенні навантаження на одинарну вісь та группу осей становить 10%.

Однак відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що похибка при визначенні навантаження на одинарну вісь та группу осей становить 16%.

В постановах не вказано нормативно-правовий акт чи інший документ, яким встановлено відсоток похибки саме 16%. Зазвичай похибка має бути не сталою, від і до та залежить від низки фізичних факторів, а не саме 16 %.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Державна служба України з безпеки на транспорті подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що за автоматичним запитом до ГСЦ щодо належного користувача ТЗ Iveco, днз НОМЕР_2 , встановлено, що відповідальною особою є саме ОСОБА_1 .

Водночас, не зважаючи на наявність нотаріально посвідченого договору найму/оренди транспортних засобів ні позивач, ні ПП «ВІО» не вжили жодних заходів щодо внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Відтак, відповідальною особою є саме позивач

Звертає увагу на те, що пунктами 21 - 23 «Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1197 встановлено алгоритм дій власника транспортного засобу з метою внесення до Реєстру відомостей про належного користувача.

Відтак, намагання позивача показати ситуацію таким чином, ніби не від неї залежить внесення відомостей про належного користувача до реєстру не відповідає дійсності.

Посилання позивачки на те, що ТЗ закріплений за ліцензіатом ПП «ВІО», не є доказом, чи те, що ПП «ВІО» видано свідоцтво для поїздки за кордон, не є доказом вчинення нею дій, передбачених «Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів». Повідомлення з Реєстру, передбаченого п. 40 зазначеного Порядку, на підтвердження внесення таких відомостей позивачем суду також не надано.

Просить суд звернути увагу, що сертифікат відповідності на зважувальне обладнання WIM 57 чинний до 02.05.2023, тобто чинний на момент зважування. Сертифікат відповідності на зважувальне обладнання чинний до 16.06.2022, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 №412, він є чинним на період воєнного стану та протягом 3-х місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Також зазначає, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей.

Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 в справі №802/518/17-а дійшов висновку, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.02.2019 в справі №805/3598/16-а.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15 грудня 2022 старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики по нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченком В.О. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місці проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00002743, в якій зафіксовано, що 21 жовтня 2022 о 09 год. 07 хв. на автодорозі Н-3 «Житомир-Чернівці», 246 км + 654 м., автомобіль Iveco Eurotech 190E30, НОМЕР_2 , допустив рух із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР, а саме навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 28,5 % (3,278 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11.5 тон. У зв`язку з чим, відповідальну особу власника транспортного засобу ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000,00 грн. (а.с.37).

Також, 15 грудня 2022 старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики по нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченком В.О. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місці проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00002750, в якій зафіксовано, що 21 жовтня 2022 о 11 год. 21 хв. на автодорозі Н-10248 + 935, у Чернівецькій області, автомобіль Iveco Eurotech 190E30, НОМЕР_2 , допустив рух із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР, а саме навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 25,7 % (2,966 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11.5 тон. У зв`язку з чим, відповідальну особу власника транспортного засобу ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000,00 грн. (а.с.41).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 №103 (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення № 103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, вживає заходів щодо стягнення під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відтак, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-ІІІ).

Статтею 5 Закону № 2344-ІІІ серед основних завдань державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту визначено створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини 14 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено «Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 № 1567 (далі Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За правилами пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення вантажів.

Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 № 363 (далі Правила № 363), якими на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Згідно з пунктом 12.1 Глави 12 Правил № 363 при транспортуванні вантажів необхідно дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у ПДР (пункт 8.21 Глави 8 Правил № 363).

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Як передбачено пунктом 4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначає «Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 №1174 (далі Порядок №11740, пунктом 2 якого передбачено, що автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1174, вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 №163.

Підпунктами 11-15 Порядку №1174 передбачено, що автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення. Автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи. Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих. Метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Як передбачено пунктами 16, 17 Порядку №1174, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли. Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання. У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

У Примітці цієї статті передбачено, що підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Апеляційний суд зазначає, що позивач є власником транспортного засобу Iveco Eurotech 190E30, НОМЕР_2 , що за своїм типом є загальним вантажним загальним бортовим-тентованим та kotschenreuther, НОМЕР_3 , що за своїм типом є загальним причіпом загальним ПР бортовим тентованим, а тому є суб`єктом правовідносин у сфері перевезень автомобільними дорогами.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що транспортні засоби передані в оренду ПП «ВІО» та остання є відповідальною особою в спірних правовідносинах, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Так, за автоматичним запитом до ГСЦ щодо належного користувача ТЗ Iveco, днз НОМЕР_2 , встановлено, що відповідальною особою є саме ОСОБА_1 .

Відповідно до пп.3 п.2 «Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1197 (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2КУпАП несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: 1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; 2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; 3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; 4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); 5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; 6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона (п. 3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів).

Пунктами 21 - 23 вказаного Порядку встановлено алгоритм дій власника транспортного засобу з метою внесення до Реєстру відомостей про належного користувача.

Будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності внесено відомості про іншого, аніж власник, належного користувача транспортного засобу Iveco, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, що в силу ст. 14-3 КУпАП є єдиною підставою для виключення її адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, позивач не надала.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у наданій позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зазначено, що ПП «ВІО» не є власником транспортного засобу (графа С.4 «Власність»), а саме свідоцтво видано для участі в міжнародному русі зі строком дії до 05 травня 2025. Тобто, це одноразове свідоцтво для здійснення поїздки за кордон, яке видане згідно п.51 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 №1388, яке не свідчить про зміну власника транспортного засобу, або внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортним засобом (а.с.47-48).

З наданих технічних відомостей про відстань між вісями тягача та напівпричепа, що зафіксовані в оскаржуваних постановах, слідує, що тягач є двовісним з двома одинарними осями, а напівпричеп двовісний, але зі здвоєною віссю. Позивач доказів про інші технічні характеристики транспортних засобів не надала.

За правилами п.22.5 ПДР, в такому випадку максимальне навантаження на одинарну вісь становить 11,5 тон на автомобільних дорогах державного значення.

З чеків приладів «WIM 14, 14», «WIM 57, 057*002», які надані відповідачем, слідує, що навантаження на одинарну другу вісь тягача становила 17593 кг (за постановою серії АА №00002743) та 17222 кг (за постановою серії АА №00002750), що значено перевищує допустимий норматив у 11,5 тон.

Отже, автомобіль позивача перевищив встановлені у п.22.5 ПДР нормативи навантаження на одинарну вісь на дорогах державного значення.

Суд погоджується з доводами відповідача, що в оскаржуваній постанові розмір перевищення в кілограмах та відсотках зазначений з врахування 10% похибки приладу.

Щодо покликання апелянта на те, що товарно-транспортна накладна № 12492 є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, то на це колегія суддів зазначає, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу вантажу, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних у первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

До такого висновку, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору, прийшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 в справі №802518/17-а.

При цьому, підставою для винесення оспорюваної постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення (штрафу) стали результати автоматичного вимірювання загальної маси транспортного засобу.

Перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT) (є у загальному доступі). Тому твердження апелянта, що жодним нормативним актом не затверджена похибка пристрою не відповідає дійсності.

Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10 % щодо визначення загальної маси транспортного засобу та 16 % щодо навантаження на осі.

Відсоток похибки залежить від класу точності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювань навантажень на вісь. В даному випадку клас точності зважувального обладнання - F (див. сертифікат відповідності), а отже допустима похибка щодо визначення маси транспортного засобу становить 16% (див. ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT).

У матеріалах справи наявні Сертифікат відповідності на зважувальне обладнання WIM 57 чинний до 02.05.2023, тобто чинний на момент зважування. Сертифікат відповідності на зважувальне обладнання чинний до 16.06.2022, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 №412, він є чинним на період воєнного стану та протягом 3-х місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях (а.с.106-108).

Отже, саме сертифікат відповідності та сертифікат перевірки типу, підтверджують справність обладнання.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ, враховує гранично допустимі похибки при зважуванні.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що з урахуванням максимальної похибки вимірювальної техніки, відповідач довів належними доказами допущення позивачем перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а відповідно і правомірність накладення адміністративного стягнення згідно із частиною 2 статті 132-1 КУпАП.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2023 року у справі №161/486/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 18.05.2023.