Справа № 160/16090/22
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області та Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області та Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій позивач просить:
-визнати протиправним та таким, що суперечить нормам Закону України №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» призначення основного розміру пенсії Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом (на сьогодні Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) у розмірі 62% грошового забезпечення без урахування того, що звільнено з військової службі за станом здоров`я;
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії у розмірі 67% грошового забезпечення, яке складається з 55 процентів грошового забезпечення за 20 років вислуги (звільнення з військової службі за станом здоров`я) та 12 процентів за кожний рік понад 20 років вислуги (4*3%=12%);
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату недорахованої пенсії у розмірі 67% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 починаючи з 16.10.1999 на підставі до норм Закону України від 09.04.1992 №2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а саме: звільнених з військової служби за станом здоров`я.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, його пенсія повинна бути розрахована в розмірі 67 % від суми грошового забезпечення, яке складалось з 55% за 20 років вислуги, 12% за кожний рік понад 20 років вислуги. Позивач зазначає, що він має право на збільшений розмір пенсійного забезпечення, оскільки звільнений з військової служби за станом здоров`я та визнаний ВЛК непридатним до служби в мирний час, у з в`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 від 27.07.1998 №1256 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Відповідач зазначає, що оскільки ступінь придатності позивача до служби відповідає п.п «а» п.64 Тимчасового положення, а не п.п. «б» п.64 Тимчасового положення, наказом заступника Міністерства оборони України начальника Сухопутних військ від 30.06.1999 №154 позивача було звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я. Враховуючи, що позивача звільнено в запас, а не у відставку, то підстави для збільшення розміру пенсії на 5% у позивача відстуні.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, яка обгрунтована доводами, аналогічними тим, що викладено в позові.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 16.10.1999 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
З матеріалів справи вбачається, що наказом заступника Міністерства оборони України начальника Сухопутних військ від 30.06.1999 №154 позивача було звільнено зі служби в запас за п.п «в» п.65 (за станом здоров`я) Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 №174/936.
Підстави звільнення позивача з військової служби останнім не заперечуються.
Також, позивач звернувся на вебпортал ПФУ зі зверненням з питань пенсійного забезпечення.
Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262 в редакції, яка діяла на дату призначення пенсії, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12) пенсії призначалися за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 64 Тимчасового положення звільнення осіб офіцерського складу з військової служби здійснюється:
а) в запас, якщо вони не досягай граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;
б) у відставку, якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.
Відповідно до підпункт «в» пункту 65 Тимчасового положення офіцери можуть бути звільнені з військової за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військової-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Військовою-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 від 27.07.1998 №1256 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено здатним у воєнний час.
Оскільки, ступінь придатності до служби відповідає підпункту «а» пункту 64 Тимчасового положення, а не підпункту «б» пункту 64 Тимчасового положення, наказом заступника Міністерства оборони України - начальника Сухопутних військ від 30.06.1999 №154 позивача звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я.
Враховуючи зазначене та той факт, що позивача звільнено в запас, а не у відставку, відповідач вказує про відсутність підстав для збільшення розміру пенсії на 5 відсотків.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 (далі - Закон №2262).
Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262 в редакції, яка діяла на дату призначення пенсії, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12) пенсії призначалися за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Таким чином, підстави звільнення осіб зі служби в органах внутрішніх справ впливають на розмір їх пенсій.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114 (далі - Положення).
Згідно із пунктом 7 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку:
особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років;
полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років;
генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років;
генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.
Згідно матеріалів справи, спеціальне або військове звання позивача майор.
Відповідно до п.8 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.
Пунктом 64 Тимчасового положення передбачено, що звільнення осіб офіцерського складу з військової служби здійснюється:
а) в запас, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;
б) у відставку, якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.
Відповідно до підпункту «в» пункту 65 Тимчасового положення офіцери можуть бути звільнені з військової за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військової-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Військовою-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 від 27.07.1998 №1256 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено здатним у воєнний час.
Оскільки, ступінь придатності позивача до служби відповідає підпункту «а» пункту 64 Тимчасового положення, а не підпункту «б» пункту 64 Тимчасового положення, наказом заступника Міністерства оборони України - начальника Сухопутних військ від 30.06.1999 №154 позивача звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я.
Враховуючи, що позивача звільнено в запас, а не у відставку, підстави для збільшення розміру пенсії на 5% відсутні.
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.241-246, 250, 257 - 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області та Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська