Справа № 420/19036/22
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/19036/22
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) до фізичною особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з єдиного податку,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2022 Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило суд, стягнути з відповідача податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 20649,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що станом на 15.10.2022 відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованих карток платника (ІКП), податкова заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом становить 20649,98грн. за період з 20.06.2020 по 20.12.2021.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2023, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов податкового органу задоволений в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення податкового боргу в сумі 5162,49 грн та в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 5162,49 грн.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що апелянт перебуває на податковому обліку в Арцизькій ДПІ ГУ ДПС в Одеській області та рішеннями Арцизької міської ради від 24.06.2019 за №1411-VII та від 30.06.2020 за №1930-VII встановлені ставки на 2020рік та відповідно на 2021 рік єдиного податку для фізичних осіб-підприємців другої групи платників єдиного податку в розмірі 15 відсотків розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 січня відповідного року. Апелянт зазначає, що податковий борг був нарахований виходячи зі ставки у 20 відсотків та становив 20649,98 грн, в той час як єдиний податок мав обчислюватись виходячи зі ставки податку у 15 відсотків та мав становити 15487,49 грн. за період з 20.06.2020 до 20.12.2021.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як ФОП 05.02.2016 Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області. Зазначені обставини учасниками справи визнаються.

09.02.2016 в контролюючому органі зареєстрована заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) №П/262/17 про застосування спрощеної системи оподаткування (а.с.16-18), відповідно до якої апелянт з 01.03.2023 обрала спрощену систему оподаткування - друга група, обрала ставку оподаткування 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати та / або ставка у відсотках від доходу; зазначила вид діяльності - 47.82 роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, 69.10 діяльність у сфері права. Також у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування апелянт зазначила свою податкову адресу ( АДРЕСА_1 ) та місце провадження господарської діяльності (Одеська область, Промринок «7км»). Аналогічна інформація відображена і в інтегрованій картці платника податку - апелянта (а.с.23), також в ній зазначено про облік апелянта у двох податкових органах, а саме Арцизька ДПІ ГУ ДПС в Одеській області - основне місце обліку, Овідіопольська ДПУ ГУ ДПС в Одеській області - неосноване місце обліку.

Відповідно до розрахунку заборгованості апелянта (а.с. 7, 9-13) податковий борг за період з 20.06.2020 до 20.12.2021 становить20649,98 грн, який нарахований відповідно до заяви апелянта від 09.02.2016 року №П/262/17 про застосування спрощеної системи оподаткування.

29.05.2020 податковим органом була винесена податкова вимога форми «Ф» №157673-52, на загальну суму податкового боргу 3037,78, який виник станом на 28.05.2020 (а.с. 15). Вказана податкова вимога була направлена апелянту рекомендованим поштовим відправленням за адресою, яка вказана як податкова адреса та адреса реєстрації місця проживання (а.с. 15), але повернута до податкового органу з відміткою пошти про причини невручення «за закінченням терміну зберігання (а.с. 15- зворот).

Доказів адміністративного або судового оскарження податкової вимоги від 29.05.2020 №157673-52 апелянт не надав, відомості щодо сплати заборгованості у встановлені строки в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.15.1ст.15 ПКУ, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПКУ встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Главою1 розділу ХІV ПКУ передбачено особливий порядок оподаткування суб`єктів малого підприємництва шляхом сплати єдиного податку. Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених ПКУ, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (п. 291.2 ст. 291 ПКУ).

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1 - 298.1.4 ПКУ.

Так відповідно до п. 291.3 ст. 291 ПКУ юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Апелянт зареєстрована як ФОП 05.02.2016 та обрала спрощену систему оподаткування за другою групою.

Згідно п.295 ст.254 ПКУ платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Відповідно до статті пп. 295.2 ст. 295 ПКУ, нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Заява №П/262/17 ФОП ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподатковування зареєстрована 09.02.2016 є підставою для нарахування та сплати нею єдиного податку.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції та не заперечує апелянт, апелянт не сплачувала єдиний податок, у зв`язку з чим виник податковий борг.

Згідно з п.п. 14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПКУ податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом п. 59.1 ст. 59 ПКУ визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст.59 ПКУ).

У зв`язку з несплатою апелянтом узгодженої суми грошового зобов`язання податковим органом на виконання п.59.1 ст.59 ПК України направлено податкову вимогу форми №157673-52 від 29.05.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Належних та допустимих доказів щодо сплати податкового боргу, як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції апелянт не надав.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог податкового органу в повному обсязі.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.

Дійсно, за приписами ст. 10, п. 12.3. ст. 12 ПК України до місцевих податків належить єдиний податок, який обов`язково установлюється місцевими радами

Ставки єдиного податку для платників другої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року (п. 293.1 ст. 293 ПК України)

Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, зокрема для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати (п.п. 2 п. 293.2 ст. 293 ПК України).

При цьому, випадки коли ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків, визначені у п. 293.4 ст. 293 ПК України.

Також п. 293.6. ст. 293 ПК України, встановлено, що у разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп кількох видів господарської діяльності застосовується максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений для таких видів господарської діяльності.

За приписами п. 293.7. ст. 293 ПК України у разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп господарської діяльності на територіях більш як однієї сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, застосовується максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений цією статтею для відповідної групи таких платників єдиного податку.

Вказані приписи продубльовано і в Положенні про оподаткування єдиного податку, затвердженому рішенням Арцизької міської ради від 24.06.2019 за №1411-VII (додаток №4 до рішення), та в Положенні про оподаткування єдиного податку, затвердженому рішенням Арцизької міської ради від 30.06.2020 за №1930-VII (додаток №4 до рішення), якими Арцизька міська рада встановила на території Арцизької міської ради, до складу територіальної громади якої входить і село Кам`янське, ставки єдиного податку на 2020 рік та відповідно на 2021 рік.

Відповідно до встановленої міською радою ставки єдиного податку для другої групи платників податку на 2020 рік та відповідно на 2021 рік вона становить 15 відсотків розміру мінімальної заробітної плати на всі види діяльності, які дозволені для даної групи платників єдиного податку з усіма обмеженнями та особливостями, викладеними в главі 1 розділу ХІV ПК України.

За встановлених фактичних обстави (перебування на податковому обліку у двох ДПІ різних районах області), та враховуючи приписи п. 293.7. ст. 293 ПК України, апеляційний суд погоджується із застосування податковим органом ставки податку у 20 відсотків, що також узгоджується із поданою апелянтом заявою №П/262/17 від 09.02.2016 про застосування спрощеної системи оподаткування.

Отже в цій справі за встановлених в ній обставин не підлягають застосуванню ставки єдиного податку для другої групи платників, в розмірі 15 відсотків до мінімальної заробітної плати, які встановлені рішеннями міської ради, на що послалась апелянт.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати у справі зокрема щодо судового збору, відсутні, оскільки ухвалою апеляційного суду від 23.03.2023 про відкриття апеляційного провадження апелянт звільнена від сплати судового збору.

Витрати на правничу допомогу, заявлені апелянтом до відшкодування, відшкодуванню не підлягають з огляду на результат апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст.2-12, 72-78, 133, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі №420/19036/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16.05.2023

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.