Справа № 160/4865/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2023 року Справа № 160/4865/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/4865/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
УСТАНОВИВ:
14.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу(недоїмки) №Ф-270497-55 від 09 листопада 2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області;
- стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (РНКОПП 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн.60 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 14.01.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 20.03.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 20.03.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- вимогу про сплату боргу(недоїмки) №Ф-270497-55 від 09 листопада 2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області;
- інтегровану картку платника зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за весь період її ведення;
- пояснення із підтверджуючими доказами, чи подавалась позивачем податкова звітність;
- розрахунок суми боргу до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) із зазначенням періодів та підстав нарахування;
- усі наявні документи, на підставі яких була сформована оскаржувана у цій справі вимога, пояснення із підтверджуючими доказами, на якій системі оподаткування перебував позивач та інші докази щодо суті спору.
03.04.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
27.04.2023 року позивачем подана письмова відповідь на відзив відповідача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 18.05.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером з 30.04.2010 року, та по теперішній час отримує довічну пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.
19.03.2012 року на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно -дисциплінарної комісії адвокатури від 12 березня 2012 року позивач отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2469, та зареєстрував свою адвокатську діяльність в органах державної податкової служби.
Вказує, що позивач скористався своїм правом передбаченим ст. 56 НКУ та направив скаргу 19 лютого 2021 на ім`я Відповідача з незгодою на суми боргу.
Однак, відповідач протягом 20-денного строку Позивачу вмотивоване рішення не надав.
12.09.2022 року на «ДІЮ» прийшла постанова про розшук майна боржника - Позивача.
З метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу(недоїмки) №Ф-270497-55 від 09 листопада 2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, оскільки на його думку така вимога є протиправною та незаконною.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що станом на даний час є чинний Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.
Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таким чином, Законом передбачений обов`язок сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску.
Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
У 2017 році розмір мінімального страхового внеску за місяць складав 704,00 грн., у 2018 році -819,06 грн., у 2019 році - 918,06 грн., у 2020 році (з 01.01.2020 по 31.08.2020 - 1039,06 грн., з 01.09.2020 по 31.12.2020 - 1100,00 грн).
Тому, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Головним управління ДПС у Дніпропетровській області правомірно виставлено спірну вимогу про сплату боргу.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером з 30.04.2010 року, та по теперішній час отримує довічну пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.
19.03.2012 року на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12 березня 2012 року позивач отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2469, та зареєстрував свою адвокатську діяльність в органах державної податкової служби.
Так, за даними інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 ОКПП НОМЕР_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС (Кам`янська ДПІ) з 22.03.2012 року, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), та відповідно до п. 5 частини першої ст. 4 Закону №2464 є платником єдиного внеску.
за 2017 рік - 8448,00 грн. по строку сплати 09.02.2018;
за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.04.2018;
за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.07.2018;
за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.10.2018;
за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 21.01.2019;
за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 19.04.2019;
за 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн. тю строку сплати 19.07.2019;
за 3 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 21.10.2019;
за 4 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 20.01.2020;
за 1 квартал 2020 року - 2078,12 грн. по строку сплати 21.04.2020;
за 2 квартал 2020 року - 1039,06 грн. по строку сплати 20.07.2020;
за 3 квартал 2020 року - 3178,12 грн. по строку сплати 19.10.2020;
за 4 квартал 2020 року - 3300,00 грн. по строку сплати 19.01.2021 року.
Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує його права, у зв`язку із чим звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з наступними змінами (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з наступними змінами.
Право чоловіків на пенсію за віком, що було передбачене частиною першою статті 12 Закону №1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), пов`язується, зокрема, з досягненням 60 років.
Пунктом першим частини першої статті 9 Закону №1058-ІV передбачено такий вид пенсій, як пенсія за віком.
У пункті 13 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.
Статтею 2 Закону №1788-ХІІ передбачено такі види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; соціальні пенсії.
Так, предметом спору у цій справі є оцінка правомірності нарахування ЄСВ позивачу, який є зареєстрованим як фізична особа-підприємець, отримує пенсію за віком на пільгових умовах.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закону №2464-VI).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За змістом ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, необхідними умовами для застосування положень ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому, єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно із ч. 4 ст. 4 цього ж Закону, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із ч. 5 ст. 4 цього ж Закону, особи, зазначені у пункті 5 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за умови взяття їх на облік фізичних осіб - підприємців та провадження ними одного виду діяльності одночасно як осіб, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті.
Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з ним договору про добровільну участь.
Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги.
Щодо розподілу судових витрат, зокрема судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.
За приписами ч.3, ч.4 та ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.
Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання юридичних послуг та актів про надання юридичних послуг із визначенням детального розрахунку вартості таких послуг, квитанції та ордер Серія АЕ №1132254 від 03.03.2023 року.
Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера, долучених до матеріалів справи.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання юридичних послуг та зміст наданих послуг згідно актів про надання юридичних послуг, суд приходить до висновку, що дійсний витрачений час на надання правової допомоги, виходячи із складності справи, категорія якої не є складною, позов є немайнового характеру, обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, та стягнути з бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., з урахуванням вимог ч.5, ч.6, ч.7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги, з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат, підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 гривень, відповідно.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-270497-55 від 09 листопада 2020 року.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень. В іншій частині відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.05.2023 року.

Суддя В.В. Ільков