Справа № 160/963/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/963/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року (суддя Врона О.В.) у справі №160/963/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 09 вересня 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 09 вересня 2022 року.

Підставами позову визначено те, що відповідачем протиправно, на час звільнення позивача, не було нараховано та виплачено останньому компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки за період 2015-2020, 2022 роки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано ти, що позивач мав право на додаткову відпустку за час проходження служби в поліції як особа, що має статус учасника бойових дій, а, отже, має і право на виплату компенсації у разі невикористання додаткової відпустки за час проходження служби в поліції.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що законодавством України визначено види відпусток при невикористанні яких виплачується компенсація. За позицією відповідача, додаткова відпустка учасникам бойових дій, до таких видів відпусток, не відноситься, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації за невикористання такого виду відпустки. З цих підстав відповідач посилається на порушення судом норм матеріального

права. Щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права, відповідач зазначає те, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строк звернення до суду з позовом, який, за позицією відповідача, пропущено позивачем без поважних причин. Також, за позицією відповідача, від імені позивача подано позов особою, яка не мала на це повноважень. Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що підставою для виплати грошової компенсації за дні невикористаної відпустки є відповідний наказ. У спірному випадку, як зазначає відповідач, в наказі про звільнення позивача відсутня вказівка на виплату компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, і вказаний наказ позивачем не оскаржується.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 09.09.2022 №340 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 (0122358), заступника начальника сектору превенції відділу поліції №4 Северодонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 26.09.2022, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 26 років 08 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні: 43 роки 01 місяць 01 день, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 26 років, з виплатою компенсації за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 30 діб, встановивши відсоток премії за вересень 2022 року 21,200 %.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.06.2015.

Головним управлінням Національної поліції в Луганській області ОСОБА_1 було видано довідку №4102/111/19-2022 від 13.12.2022, в якій вказано, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області з 07.11.2015 до 26.09.2022 і згідно ч. 2 ст. 92 Закону України «Про національну поліцію», ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» йому додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2022 рік у кількості 14 днів не надавалася.

Таким чином, ОСОБА_1 не використав додаткової відпустки за 2015 , 2016 , 2017 , 2018 , 2019 , 2020 і 2022 роки.

Оскільки при звільненні позивача Головним управлінням Національної поліції в Луганській області не було здійснено нарахування і виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо строку звернення з позов до суду.

Згідно частин 1-3, 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи, можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України(в редакції з 19.07.2022 р.) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, за загальним правилом звільнений працівник може звернутися до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

В той же час, п 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки звернення позивача з позовом до суду мало місце в період дії запровадженого Урядом карантину, то суд першої інстанції обгрунтовано застосував положення п 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України, що і стало підставою для висновку суду першої інстанції, викладеного в ухвалі від 28.03.20223, про відсутність підстав для залишення позову без розгляду.

При цьому, застосування судом першої інстанції положень вказаної норми права у правовідносинах щодо виплати належних працівнику сум при звільненні, в цілому відповідає правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом у справі №460/17052/21 (постанова від 19.01.2023).

Щодо підписання позову представником позивача адвокатом.

За позицією відповідача у спірному випадку суд повинен був повернути позов на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України, як такий, що підписаний особою, яка не має право його підписувати.

З такою позицією відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується оскільки положення КАС України (зокрема, ст..160 КАС України) визнають можливість подання позову від імені позивача особою, яка є його представником.

У відповідності до ст.57 КАС України представник у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із ч.4 ст.59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У спірному випадку позов від імені ОСОБА_1 підписано адвокатом, повноваження якого підтверджені відповідним ордером.

Таким чином, стверджувати про те, що у спірному випадку позов підписано особою, яка не мала право його підписувати, підстав не існує.

Щодо права позивача на грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону №580-VIII).

Частиною 2 ст. 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

За приписами частин 9 і 10 ст. 93 Закон № 580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

У спірному випадку встановлено, що позивач є особою, яка має статус учасника бойових дій та має право на пільги, передбачені Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон № 3551-XII).

У відповідно до п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, додаткова відпустка учасникам бойових дій є оплачуваною відпусткою.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.20016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Так, приписами п. 8 розд. III Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, встановленому за основною (а не тимчасовою) штатною посадою на день вибуття у відпустку.

Воднчас положеннями абз. 7, 8 п. 8 розд. ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, ураховуючи право позивача на пільги, передбачені Законом № 3551-XII, оплачуваний характер додаткової відпустки учасника бойових дій, а також невикористання позивачем днів додаткової відпустки у спірному періоді, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час звільнення позивач мав право на отримання грошової компенсації за дні невикористаної відпустки.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у справах № 620/1487/20 (постанова від 14.04.2021, №200/602/20-а (постанова від 29.04.2021, №360/1874/20 (постанова від 11.11.2021), суть якої зводиться до того, що положення Закону №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У даному випадку, Верховний Суд зазначає про те, що положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 22.12. 2021 року №640/21771/20 додатково зазначив, що у наступному календарному році, в тому числі, і за умови, що він є роком звільнення, військовослужбовці мають право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустки, оскільки відпустки за попередні роки, також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з військовослужбовцями, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, відповідає правовій позиції Верховного Суду.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у справі №755/10947/17, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у вказаній справі Верховний Суд розглядав спірні правовідносини, які є відмінними від правовідносин, що становлять предмет спору в цій справі. Так, у справі №755/10947/17 йдеться про наявність чи відсутність права в особи, яка продовжує працювати, на виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустки. А у спірному випадку є встановлення наявності чи відсутності права на грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки при звільненні особи зі служби.

Необгрунтованими суд апеляційної інстанції вважає і аргументи відповідача щодо безпідставності задоволення позову, з огляду на не оскарження позивачем наказу, в якому не передбачено виплату компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що підставою для звернення з позовом до суду, як і підставою для виникнення самих спірних відносин, фактично і стала відсутність в наказі про звільнення вказівка про виплату такої грошової компенсації. І така відсутність, як встановлено судом, обумовлена позицією відповідача суть якої зводиться до відсутність у позивача права на грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки. У свою чергу, в межах цієї справи, судом першої інстанції і було надано оцінку такій позиції відповідач.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області

залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі №160/963/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 18.05.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк