Справа № 569/14991/22
Суддя: Тимощук О. Я.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника відповідача Бикова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену Поліцейським капралом поліції батальйону № 1 роти № 4 УПП в Рівненській області Ганношиною Ольгою Володимирівною про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Крім того, просить закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп., витрати по оплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.09.2022 постановою серії ЕАР № 5934184 його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. 00 коп.

Згідно постанови, 24.09.2022 року о 13 год. 24 хв., позивач керував транспортним засобом BMW X5 M д.н.з. НОМЕР_1 на АД М-06 Київ-Чоп 325 км та рухався із швидкістю 79 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті Колоденка, позначеним дорожнім знаком 5.49, 5.50 на 29 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС 000550, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Позивач з даною постановою не згідний, оскільки вважає, що вона є незаконною, не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що в напрямку його руху при здійсненні проїзду по АД М-06 Київ-Чоп 325 км, а саме відрізку дороги, зазначеного в оскаржуваній постанові населеного пункту, встановлених обмежень щодо швидкості руху він не перевищував та рухався на дозволеній швидкості. Вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки при здійсненні проїзду він врахував дорожню обстановку та не перевищував встановлених законом обмежень швидкості руху. Вважає, що поліцейським було оформлено постанову серії ЕАР № 5934184 від 24.09.2022 року без належних правових на те підстав з порушенням порядку, встановленого Інструкцією № 1395, а тому є недопустимим доказом.

29.12.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача Биковим О.В. подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, представником адвокатом Шаповаловим А.М. через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 24.04.2023 року подано клопотання, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача.

Представник відповідача Биков О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов, просить в їх задоволенні відмовити. Крім того, вказав, що підставою для використання лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam органами Національної поліції України є лист першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки, пройшов необхідну повірку. Можливість використання виробу TruCam LTI 20/20 підтверджується експертним висновком. Зазначення поліцейським в постанові лише назви приладу та порядкового номера не свідчить про неправомірність використання лазерного вимірювача TruCam. Лазерний вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості ТЗ, а його закріплення на службовому транспортному засобі чи іншим чином є правом, а не імперативним обов`язком поліцейського. Частина друга статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» стосується використання автоматичних засобів фіксації, до яких прилад TruCam не належить, оскільки відносить до ручних вимірювачів, хоча саме вимірювання прилад здійснює автоматично. Дорожній знак 5.76 є інформаційно-вказівним знаком, а тому його встановлення не є обов`язковим. Крім того, цей знак інформує про автоматичну відеофіксацію на певній ділянці дороги порушень правил дорожнього руху, що дозволяє застосування стаціонарно встановлених автоматичних технічних пристроїв. В даному випадку фіксація порушення здійснена приладом TruCam. Екіпаж патрульної поліції ніс свою службу саме в квадраті патрулювання, а тому правомірно встановив порушення швидкісного режиму.

Заслухавши думку представника відповідача Бикова О.В., дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із постанови серії ЕАР № 5934184 року, 24 вересня 2022 року о 13 год. 24 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW X5 M д.н.з. НОМЕР_1 на АД М-06 Київ-Чоп 325 км та рухався із швидкістю 79 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті Колоденка, позначеним дорожнім знаком 5.49, 5.50 на 29 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС 000550.

Згідно постанови серії ЕАР № 5934184 від 24.09.2022 року, винесеної Поліцейським капралом поліції батальйону № 1 роти № 4 УПП в Рівненській області Ганношиною О.В. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за, зокрема перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За приписами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, доводи позивача спростовуються відтвореними в судовому засіданні відеоматеріалами приладу TruCam LTI 20/20 ТС 000550 та фотознімками з приладу TruCam.

Фотознімком приладу TruCam LTI 20/20 ТС 000550 зафіксовано перевищення швидкості транспортним засобом марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 о 13 год. 13 хв. на автодорозі АД М-06 Київ-Чоп 325 км, яким керував позивач (79 км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год.).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються поліцейським як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП.

Враховуючи, що покази приладу TruCam LTI 20/20 вказували на порушення водієм транспортного засобу BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , правил дорожнього руху, поліцейський мав належні підстави для зупинення транспортного засобу під керуванням позивача та оформлення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Не заслуговують на увагу твердження позивача про неправомірність використання лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС 000550 без закріплення приладу та відсутності свідоцтва про повірку і експертного висновку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію`не містить обов`язку стаціонарного розміщення засобів вимірювальної техніки. Не містить вказаного обов`язку і Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом МВС України від 8 грудня 2018 року № 1026.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність`засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Основною функцією лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ є саме вимірювання швидкості транспортних засобів, а не фото- і відеофіксації.

Крім того, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/24081 від 19 листопада 2021 року - лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam № ТС 000550 - максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: = 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год, = 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год. Вказане свідчить про можливість використання приладу як в ручному, так і в автоматичному режимах, а відтак, використання приладу TruCam LTI 20/20 в ручному режимі без закріплення приладу є правомірним. При цьому, використання лазерного вимірювача TruCam в ручному режимі не впливає на точність вимірювання швидкості руху транспортних засобів, а тому сумніви позивача щодо зафіксованої швидкості руху автомобіля під його керуванням суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до експертного висновку № 04/05/02-3560, виданого 24 грудня 2020 року Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в об`єкті експертизи - лазерному вимірювачі швидкості транспортних засобів LTI 20-20 TruCam - правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015. Дія експертного висновку поширюється на зразки об`єкта експертизи із заводськими номерами, зокрема ТС 000550.

Такий же заводський номер приладу TruCam зазначений у сервісній книжці приладу для вимірювання швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 та оскаржуваній постанові.

Згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/24081, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 19 листопада 2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam ІІ № 008350 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, тобто є придатним до застосування, в тому числі в момент фіксації вчиненого позивачем правопорушення.

Отже, фотознімки та відеозапис, здійснені приладом TruCam LTI 20/20 ТС 000550 є належними та допустимими доказами того, що позивач, керуючи транспортним засобом BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 79 км/год.

Відповідно до п. 8.4 ПДР дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки; б) знаки пріоритету; в) заборонні знаки; г) наказові знаки; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків.

Пункт 5 розділу 33 ПДР містить перелік інформаційно-вказівних знаків, до яких належить дорожні знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» (позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів).

З листа Служби автомобільних доріг в Рівненській області № 8/1458 від 07.09.2022 року вбачається інформація щодо розміщення дорожніх знаків 5.49, 5.50, 5.76 в межах населених пунктів, де розташовані пристрої вимірювання швидкості TruCam, а саме:

- с. Колоденка (в напрямку руху від м. Київ до м. Львів) дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» села Колоденка розташований на 324+300 км автомобільного шляху М-06 Київ-Чоп; дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» села Колоденка розташований на 324+300 км автомобільного шляху М-06 Київ-Чоп;

- (в напрямку руху від м. Львів до м. Київ) дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» села Колоденка розташований на 326+400 км автомобільного шляху М-06 Київ-Чоп; дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» села Колоденка розташований на 326+400 км автомобільного шляху М-06 Київ-Чоп. Отже, транспортний засіб BMW X5 М, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач в момент фіксації поліцейським лазерним пристроєм TruCam LTI 20/20 № 000550 знаходився в межах с. Колоденка.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80, 81, 121-126, 127-1-129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Згідно з п.п. 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 7 листопада 2015 року, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За правилами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Аналогічні положення щодо підготовки до розгляду справи про адміністративні правопорушення містяться і в п. 5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Безпідставними є доводи позивача про недопустимість оскаржуваної постанови як доказу через порушення порядку оформлення встановленого Інструкцією № 1395, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується. Доказом перевищення позивачем допустимої швидкості руху є фотознімки та відеозапис, здійснені приладом TruCam LTI 20/20 ТС 000550, які містять інформацію про дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення Поліцейський капрал поліції батальйону 1 роти 4 УПП в Рівненській області Ганношина Ольга Володимирівна оцінила наявні докази, повно і об`єктивно дослідила всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це передбачено ст. 252 КУпАП. Оскаржувана постанова складена уповноваженою особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки в ході судового розгляду вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУПАП відповідачем доведена.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокремау душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих в`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАР № 5934184 від 24.09.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, позовні вимоги позивача про стягнення (відшкодування) моральної шкоди також задоволенню не підлягають як похідні від зазначених вище, та не доведені позивачем.

Щодо позовних вимог про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені ним під час розгляду даної справи не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 121-123, 143, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.