Справа № 400/457/23
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/457/23
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним рішення відділу перерахунку пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.01.2023 про відмову у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, скасувавши зазначене рішення;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 94 відсотка суддівської винагороди, зазначеної у довідці за №7/1-941/22, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області 23.12.2022, та яка складає 147 371 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 1 січня календарного року. Оскільки ця конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач протиправно відмовив позивачу в здійсненні перерахунку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що застосування прожиткового мінімуму у 2 102 грн. не суперечить Конституції України, оскільки розмір винагороди (30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) визначений у статті 135 Закону №1402-VIII.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів апелянт зазначив доводи, ідентичні вказаним у позовній заяві.

ГУПФ України в Миколаївській області надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №400/2139/22 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області оформило та видало позивачу довідку №7/1-941/22 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2022 становить 2 481 грн. (а/с 21).

У вказаній довідці зазначено, що суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 147 371,40 грн., у тому числі: посадовий оклад 81 873,00 грн, доплата за вислугу років 65 498,40 грн. Крім того зазначено, що суддівська винагорода обчислена, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2022 року складає 2 481 грн.

27.12.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви була додана довідка Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 23.12.2022 № 7/1-941/22.

03.01.2023 року відповідач прийняв рішення №68/03-16, яким відмовив позивачеві в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі вказаної довідки (а/с 22).

Рішення відповідача мотивовано тим, що Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-ІХ та Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-ІХ встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2 102 грн. Тобто, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на 2022 рік не змінився в порівнянні з розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2021 рік, відповідно і розміром суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді».

Вважаючи порушеним своє право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2022 року складає 2481 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 9 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Відповідно до положень Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-ІХ установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Водночас, статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" додатково встановлено наступні розміри прожиткового мінімуму для: працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень.

Отже, законодавцем фактично розширено перелік основних соціальних і демографічних груп населення та встановлено окремі розміри прожиткового мінімуму для суддів, прокурорів окружної прокуратури та працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. При цьому, розмір прожиткового мінімуму для вказаних категорій осіб встановлено у розмірі меншому, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Апеляційний суд зауважує, що будь-які обмеження суддівської винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з огляду на наступне. Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі №4-р/2020, з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року №4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року №11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року №2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року №11-р/2018).

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року №1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч.1 ст.124 Основного Закону України).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

За таких обставин відповідач мав керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів" та Законом України "Про прожитковий мінімум", які не передбачають встановлення окремого розміру прожиткового мінімуму для суддів, при цьому застосування статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" в частині застосування до розрахунку суддівської винагороди з 01 січня 2022 року розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб 2102 гривні прямо суперечить статті 130 Конституції України.

При цьому, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 15.12.2020 №1082-IX як і будь-яким іншим діючим нормативно-правовими актами не скасовані та не внесені зміни в чинні норми права, передбачені: ч.2 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами); ст. 130 Конституції України (визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій); ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" (встановлює перелік до основних соціальних і демографічних груп населення).

Відтак, неможливо розглядати положення абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" в частині застосування до розрахунку суддівської винагороди з 01 січня 2022 року розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб 2102 гривні, як такі, що відповідають принципам якості та правової визначеності закону, в сенсі застосування до правовідносин визначення розміру суддівської винагороди позивача.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено Законом №1402-VIII на іншу складову, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", є неправомірною.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №400/2031/21 та від 30.11.2021 у справі №360/503/21.

Апеляційний суд також наголошує, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19.

Більш того, позивачу на виконання рішення справі №400/2139/22 було оформлено та видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2022 становить 2 481 грн. (а/с 21).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій (довічного грошового утримання судді). До їх функцій належать виключно питання призначення (перерахунку) і виплати грошового забезпечення. Розмір складових грошового забезпечення визначається виключно уповноваженим органом, яким в даному випадку є ТУ ДСА України в Миколаївській області, яке видало вищевказану довідку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає протиправним рішення відповідача щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки від 23.12.2022 року № 7/1-941/22, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, а зворотній висновок суду 1-ї інстанції є помилковим.

Поряд з тим, вимога позивача здійснити перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 94 відсотка суддівської винагороди є передчасною та не може бути предметом судового розгляду, оскільки жодних відмов з даного приводу не було здійснено віжповідачем.

З огляду на відсутність спору між сторонами з приводу розміру відсотків для визначення довічного грошового утримання, судова колегія відмовляє у задоволенні позову у відповідній частині.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та їм надано невірну правову оцінку, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, скасовує рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позову.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.01.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді на підставі довідки від 23.12.2022 року №7/1-941/22, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 2 481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.