Справа № 520/6945/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 р.Справа № 520/6945/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.09.22 по справі №520/6945/22

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради

про визнання протиправним припису,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- до ухвалення рішення суду по суті зупинити виконання Припису №41/22 від 15.07.2022 Інспекції з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи шляхом демонтажу об`єкту, а саме майданчику для харчування біля стаціонарного закладу ресторанного господарства, який розташований біля будівлі по АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу або іншим особам демонтувати цей об`єкт.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та прийняти судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначила, що акт обстеження та припис складені не Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, а Інспекцією з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради, органом, на якого відповідно до Правил благоустрою території міста, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 16.11.2021 №504/11 не покладені такі функції. Крім цього зазначила, що Інспектор з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради складаючи акт обстеження земельної ділянки від 15.07.2022 посилається на ст. 189 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Однак дана стаття виключена з ЗК України відповідно до Закону від 28.04.2021 №1423-ІХ.

Апелянт зазначила, що на законодавчому рівні Інспекції з благоустрою, не притаманне повноваження складати приписи, а відтак індивідуальний акт Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради в формі припису №42/22 від 15.07.2022 за підписом начальника Інспекції з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради є очевидно незаконним та підлягає скасуванню.

Вказала, що жодна з посадових осіб Інспекції з благоустрою Департаменту з інспекційної роботи, як виконавчого органу Харківської міської ради, та як юридичної особи створеної 04.01.2022 адміністративними повноваженнями щодо складання протоколів, згідно ст. 152 КУпАП не наділялась, в тому числі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На думку апелянта судом першої інстанції зроблено хибні висновки щодо очевидної небезпеки законним правам позивача, тому що в разі знесення майданчику буде нанесено матеріальну шкоду позивачу.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано достатніх доказів для зупинення судом дії припису 41/22 від 15.07.2022 Інспекції з Благоустрою Департаменту з Інспекційної роботи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Так, у відповідності з ч. 1,2,4 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначає ст. 151 КАС України, за змістом частини першої якої позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову встановлює стаття 152 КАС України, у відповідності до частини першої якої така заява, серед іншого, повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.

Водночас, заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача та ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наведено та не надано жодних доказів очевидної протиправності спірного припису, з огляду на те, що по-перше, Постанова Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» врегульовує припинення заходів державного нагляду (контролю) та не поширює свою дію на заходи самоврядного контролю, в рамках якого винесено спірний припис.

Крім цього, позивачем не надано документу на заміну якого або для внесення змін у який відповідно до п. 3 додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 18 березня 2022 року №314 "Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану" позивачкою подавалась декларація від 09.07.2022 № 004163/22 через портал "Дія" щодо погодження на зведення житлових, виробничих, культурно-побутових та інших будівель та споруд.

З огляду на вищезазначені приписи КАС України, щодо такого виду забезпечення позову, як зупинення дії спірного припису, який є актом індивідуальної дії, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено очевидності його протиправності, доводи позову та заяви свідчать про наявність спору між сторонами з приводу наявності /відсутності підстав для скасування такого припису та наявності обов`язку виконання вимог органу контролю.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В заяві про забезпечення позову, позивач посилається на те, що вжиття заходів забезпечення позову гарантує їй охорону матеріально-правових інтересів, інтересів суспільства та реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Між тим, жодних доказів в підтвердження існування реальної загрози інтересам та правам позивача у разі не скасування оскаржуваного припису, останнім не надано.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного припису відповідача.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що закон наголошує саме на очевидності небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а не на можливості та імовірності, про що наголошує позивач.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд правильно застосував норми процесуального права.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року по справі №520/6945/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 15.05.2023