Справа № 520/4983/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 травня 2023 року № 520/4983/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лапіної Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лущана І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними наказу та дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним п.7.1. наказу від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад» командира військової частини НОМЕР_1 (начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) (ідентиф. код юридичної особи 14321742) щодо виключення з усіх видів забезпечення, як такої що самовільно залишила військову частину, ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (ідентиф. код юридичної особи 14321742) щодо фактичного зупинення військової служби з 02.08.2022, а також ненарахування та невиплати з 01.08.2022 року грошового забезпечення та надбавок до нього ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) (ідентиф. код юридичної особи 14321742) вчинити дії щодо поновлення на військовій служби та у посаді ОСОБА_1 , а також нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення та всі передбачені нормативними актами надбавки до нього з 01.08.2022 по час фактичного поновлення на службі (по день видання відповідного наказу про призначення на посаду).

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що п.7.1. наказу від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад» командира військової частини НОМЕР_1 (начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) щодо виключення з усіх видів забезпечення, як такої що самовільно залишила військову частину, ОСОБА_1 та дії відповідача щодо фактичного зупинення військової служби з 02.08.2022, а також ненарахування та невиплати з 01.08.2022 року грошового забезпечення та надбавок до нього. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Також, разом із позовними вимогами позивачем заявлено клопотання про визнання причини пропущення строку для звернення до адміністративного суду поважними, поновити їх, в обґрунтування якого вказано, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації позивач упродовж з 24.02.2022 по 10.09.2022 перебувала в окупації в смт. Козача Лопань Харківської області, упродовж лютого - липня 2022 року продовжувала отримувати грошове забезпечення, оскільки факт її перебування на окупованій території був відомий службовим особам відповідача. У зв`язку з неотриманням грошового забезпечення з серпня 2022 року позивач здогадувалась, що звільнена з посади та її військову службу призупинено, однак їй не були відомі підстави для цього. Після деокупації населеного пункту та прибуття до військової частини позивач повідомила про це командування, однак службові особи будь-яким чином не відреагували на її повернення до місця служби. Упродовж вересня - грудня 2022 року позивач пройшла всі перевірки у службі внутрішньої безпеки ДПС України та військової контррозвідки СБУ, в тому числі за допомогою поліграфу. Водночас, після прибуття її до міста Харкова, командування частини уникає будь-якого спілкування з нею, виданих наказів що стосуються проходження нею служби після 24.02.2022 не довело та копії не надало. Більш того, на рапорт позивача про поновлення на військовій службі службові особи відповідача не отримали у поштовому відділенні, аналогічна ситуація склалася з адвокатським запитом яким направлявся зазначений рапорт. Спірний наказ позивач отримала лише у січні 2023 року, а тому причини пропущення строку звернення до суду за захистом своїх прав є поважними. У зв`язку з викладеним, запровадженням військового стану в державі, активних бойових дій, бомбардувань, обстрілів у місті Харкові до січня 2023 року у Суду наявні всі підстави для визнання причин пропущення строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав позивача поважними, їх поновлення та відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за вищевказаним позовом та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також, представником відповідача зазначено, що майстер сержант підрозділу ОСОБА_1 та ряд військовослужбовців НОМЕР_4 прикордонного загону 24.02.2022 не прибули до тимчасового місця дислокації підрозділу, перебували в смт. Козача Лопань Харківської області періодично виходили на зв`язок. B подальшому, 01.08.2022 року було визначено завдання прибути до тимчасового місця дислокації підрозділу або в оперативне підпорядкування інших органів охорони державного кордону. Однак, позивач дану вказівку не виконала. На підставі рапортів начальників підрозділів та відповідно наказу МВС України від 08.11.2021 №815 «Пpo затвердження Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України» було проведено службове розслідування В-52 від 12.10.22 за фактом самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану військовослужбовцями НОМЕР_4 прикордонного загону, під час проведення якого було надіслано на адресу військовослужбовців листи, в тому числі і позивачу, були здійснені дзвінки на особисті номера військовослужбовців, проте начальник підрозділу і інші військовослужбовців під час службового розслідування надали пояснення, що позивач не прибув до місця дислокації підрозділу і на підставі вищезазначеного факту не прибуття був підтверджений. З огляду на вказані обставини було проінформовано правоохоронні органи про військовослужбовців НОМЕР_4 прикордонного загону, які відмовилися від виконання свого військового обов`язку, не з`явилися на службу (самовільно залишили військову частину). Відтак, згідно положень ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз.1 п.3, п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 5 ч. 2 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2017 року №468, було видано наказ від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад», згідно п.7.1 якого виключено з усіх видів забезпечення, як такої що самовільно залишила військову частину, ОСОБА_1 . Отже, зазначений наказ було видано з урахуванням діючих норм законодавства та з огляду на встановлене допущення позивачем порушення.

Позивач в судове засідання прибула, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та проходила її у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

У позовній заяві позивачем вказано, що з 23 на 24 лютого 2022 року вона знаходилася на службі на чергуванні та здійснювала перевірку документів у пункті пропуску «Гоптівка». Після початку обстрілу з боку Російської Федерації отримала наказ прибути до місця розташування відповідача в АДРЕСА_1 .

Прибувши за вказаною адресою, позивач, як вона зазначила під час розгляду справи, отримала наказ командування частини про вибуття всіх жінок, в тому числі її, до місця постійного проживання та знаходження там до отримання подальших вказівок, у зв`язку з чим позивач 24.02.2022 року вибула до свого постійного місця проживання - смт. Козача Лапань Харківської області.

У подальшому, з 24.02.2022 по 11.09.2022 позивач разом з чоловіком та дітьми, постійно знаходились в окупації військ Російської Федерації та Л/ДНР за адресою свого місця проживання - АДРЕСА_2 .

У позовній заяві позивачем вказано, що вона дістатися на підконтрольну державі Україна територію змогла лише разом з іншими громадянами України 22.09.2022 через територію Російської Федерації з пункту пропуску «Копотилівка» Російської Федерації через пункт пропуску «Краснопілля» Сумської області, пройшовши паспортний контроль і співбесіду з СБУ і ВБ ДПС, 23.09.2022 року прибула в м. Харків. Про своє прибуття позивач доповіла своїм безпосереднім начальникам.

Відтак, позивачем вказано, що упродовж з 24 лютого по 23 вересня 2022 року вона була відсутня у розташуванні військової частини з об`єктивних, незалежних від неї причин. Умислу на несвоєчасне прибуття до розташування загону чи ухилення від проходження військової служби у неї не було, оскільки вона знаходилась в окупації.

В той же час, як зазначено позивачем, впродовж лютого - вересня 2022 року службовими особами відповідача накази про прибуття до місця розташування загону не віддавалися, евакуаційні заходи не проводилися, про місце розташування загону та способи перетину лінії зіткнення позивачу не повідомлялось. Більш того, упродовж лютого - липня 2022 року позивачу продовжували нараховувати та виплачувати грошове забезпечення та відповідні надбавки.

Водночас, під час розгляду справи встановлено, що на підставі рапортів начальників підрозділів та відповідно наказу МВС України від 08.11.2021 № 815 «Пpo затвердження Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2022 р. за № 3937375, проведено службове розслідування В-52 від 12.10.22 за фактом самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану військовослужбовцями НОМЕР_4 прикордонного загону.

Зі змісту поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено доводи останнього стосовно того, що під час службового розслідування було надіслано на адресу військовослужбовців листи, в тому числі і позивачу, були здійсненні дзвінки на особисті номера військовослужбовців, однак начальник підрозділу і інші військовослужбовців під час службового розслідування надали пояснення, що позивач не прибув до місця дислокації підрозділу і на підставі вищезазначеного факт не прибуття був підтверджений.

Згідно висновку службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану військовослужбовцями НОМЕР_4 прикордонного загону, затвердженого начальником НОМЕР_4 прикордонного загону 12.10.2022 року, за результатами проведеного розслідування комісія пропонує за порушення статей 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним наказом МВС, МЗС, Міністерства фінансів України, Адміністрації Держприкордонслужби України, Головного управління Державної служби України від 05.07.2011 року №330/151/809/434/146, ст.6 Закону України «Про правила етичної поведінки», правами начальника НОМЕР_4 прикордонного загону військовослужбовцям НОМЕР_4 прикордонного загону, зокрема, майстер-сержанта ОСОБА_1 притягнути до відповідальності правами начальника прикордонного загону та оголосити «неповну службову відповідність».

У серпні 2022 року відповідачем було видано наказ від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад», згідно п. 7.1 якого позивача виключено з усіх видів забезпечення, як таку, що самовільно залишила військову частину. Підставою для цього наказу зазначено рапорт начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 02.08.2022. На підставі указаного наказу Позивачу з 01.08.2022 не нараховується та не виплачується грошове забезпечення та надбавки до нього. Зі змісту наявної в матеріалах справи копії витягу з наказу від 02.08.2022 року №200-ОС встановлено, що п. 7.1 винесено відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про відпустки», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.01.2022 року №10-ОС «Про грошове забезпечення» (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України в 2022 році», Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону №212-ОС від 10.08.2022 року позивача було зараховано в розпорядження начальника загону, як таку, місце знаходження якої не відомо протягом 10 днів.

Наказом НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 25.10.2022 року №485-АГ «Про підсумки проведення службового розслідування» наказано за порушення статей 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 2.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним наказом МВС, МЗС, Міністерства фінансів України, Адміністрації Держприкордонслужби України, Головного управління Державної служби України від 05.07.2011 року №330/151/809/434/146, ст.6 Закону України «Про правила етичної поведінки», правами начальника НОМЕР_4 прикордонного загону військовослужбовцям НОМЕР_4 прикордонного загону, зокрема, майстер-сержанта ОСОБА_1 притягнути до відповідальності правами начальника прикордонного загону та оголосити «неповну службову відповідність».

У позовній заяві позивачем вказано, що у зв`язку з воєнним станом службові особи відповідача змінили своє фактичне місцезнаходження, яке нікому не повідомляють. З невідомих причин службові особи відповідача припинили офіційне спілкування з позивачем після вересня 2022 року, а направлений позивачем рапорт про поновлення на військовій службі від 14.12.2022 відповідач у поштовому відділенні не отримав, необхідні документи позивачу не надав.

У відповідь на адвокатський запит від 15.12.2022 року у січні 2023 року відповідачем листом від 11.02.2023 року №14/159-23-Вих надано лише частину документів - витяг з наказу від 02.08.2022, який є предметом оскарження.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Стосовно клопотання позивача про визнання причини пропущення строку для звернення до адміністративного суду поважними та поновлення їх суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із пунктом 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовних вимог встановлено, що останні стосуються надання оцінки правомірності п.7.1. наказу від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад» командира військової частини НОМЕР_1 (начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) щодо виключення з усіх видів забезпечення, як такої що самовільно залишила військову частину, ОСОБА_1 та діям відповідача щодо фактичного зупинення військової служби з 02.08.2022, а також ненарахування та невиплати з 01.08.2022 року грошового забезпечення та надбавок до нього ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відтак, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд враховує доводи представника відповідача стосовно того, що відповідачем здійснювалось направлення на адресу позивача листа та здійснено телефонування під час проведення службового розслідування, проте зазначає, що матеріали справи свідчать на користь того, що спірний наказ було отримано лише з листом від 11.02.2023 року №14/159-23-Вих, який було направлено у відповідь на адвокатський запит.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки із даним позовом до суду позивач звернулася 07.03.2023 року шляхом його направлення до суду, що підтверджується матеріалами справи, то позовну заяву було подано до суду у межах місячного строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати причини пропущення ОСОБА_1 строку на звернення до суду поважними.

Отже, стосовно заявлених позивачем позовних вимог та заперечень проти них суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, в тому числі під час воєнного стану, визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно норм ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час видання спірного у даній справі наказу, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Аналогічні по суті положення містяться у ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) та у п.п. 48-1, 48-2, 48-3 Положення.

Так, згідно абз. 1 п. 3, п. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до п. 48-1 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, (далі Положення № 1115/2009) для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, дезертирували із Держприкордонслужби або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Положеннями п. 48-2 Положення № 1115/2009 визначено, що військова служба для військовослужбовців призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв, повідомлень начальників органів Держприкордонслужби про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно п. 48-3 Положення № 1115/2009 військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходив службу.

Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яких призупинено, здійснюється наказами по особовому складу посадових осіб, зазначених у пункті 89 цього Положення.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яких призупинено, здійснюється Президентом України.

Під час судового розгляду справи представником відповідача було надано пояснення та зазначено, що військову службу позивача було призупинено, у зв`язку з самовільним залишенням останньою військової частини. Вказане було здійснено відповідачем згідно п.7.1 наказу від 02.08.2022 року №200-ОС. Водночас, як було повідомлено представником відповідача, згідно наказу відповідача від 10.08.2022 року №212-ОС позивача було зараховано в розпорядження начальника загону, як таку, місце знаходження якої невідомо протягом 10 днів.

Водночас, матеріали справи свідчать на користь того, що виданню п.7.1 наказу від 02.08.2022 року №200-ОС передували обставини направлення на адресу Харківської спеціалізованої прокуратури в оборонній та військовій сфері інформаційних листів за №14/1-22 вих. від 14.03.2022 року та №14/486-22 вих. від 17.06.2022 року про військовослужбовців НОМЕР_4 прикордонного загону, які відмовились від виконання свого військового обов`язку, не з`явилися на службу (самовільно залишили військову частину).

Як вже було вказано судом, приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, проте відповідачем доказів внесення стосовно позивача відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до суду під час розгляду справи надано не було.

При цьому, згідно листа Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 22.12.2022 року №53-2733вих-22 адвоката позивача було повідомлено про те, що стосовно ОСОБА_1 відсутні відомості у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Також, судом під час розгляду справи було поставлено ряд запитань представнику відповідача стосовно обставин та підстав виключення позивача з усіх видів забезпечення, у відповідь на які останнім було повідомлено суду, що таке виключення як і призупинення військової служби позивача та подальше зарахування позивача у розпорядження начальника, було здійснено саме у зв`язку з залишенням останньою військової частини, як то передбачено приписами п. 127 Порядку № 1115/2009.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що приписами пп.8 п.127 Положення № 1115/2009 визначено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі: коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, - до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим.

При цьому, пп.1 п. 3 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, визначено, що за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників (командирів) органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 10-12, 14, 15 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, із дня, що настає за днем звільнення їх від займаних посад (скорочення штатних посад), протягом двох місяців зберігається виплата грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за останньою посадою на день звільнення з посади (скорочення).

До складу грошового забезпечення включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, передбачені для виплати цією Інструкцією, з урахуванням змін у вислузі років і нормах грошового забезпечення, у тому числі зміни розмірів посадових окладів та окладу за військовим званням.

Після закінчення двох місяців безперервного перебування військовослужбовців у розпорядженні виплата збереженого грошового забезпечення може здійснюватися тільки за рішенням Голови Державної прикордонної служби України.

В той же час, згідно ч.2 п.5 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2017 року № 468, військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, у триденний строк з моменту залишення частини знімаються зі всіх видів забезпечення.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідачем згідно наказу від 02.08.2022 року №200-ОС було виключено позивача з усіх видів забезпечення, як таку, що самовільно залишила військову службу, за відсутності на те підстав, визначених приписами ч.2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ.

В той же час, зарахування позивача у розпорядження начальника було здійснено згідно наказу відповідача від 10.08.2022 року №212-ОС, який не є предметом розгляду у даній справі.

Отже, як встановлено під час розгляду справи у спірних правовідносинах не виникло обставин, що пов`язуються законодавцем із початком призупинення військової служби, а саме не було внесено відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Натомість, відповідач, посилаючись на наявність підстав для виключення позивача з усіх видів забезпечення, вказав лише на обставини самовільного залишення позивачем військової частини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним п.7.1. наказу від 02.08.2022 №200-ОС «Про особовий склад» командира військової частини НОМЕР_1 (начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) щодо виключення з усіх видів забезпечення, як такої що самовільно залишила військову частину, ОСОБА_1 .

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) щодо фактичного зупинення військової служби з 02.08.2022 суд зазначає, що нормами діючого законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини не передбачено поняття "зупинення військової служби", а натомість існує поняття "призупинення військової служби". Водночас, під час судового розгляду справи судом було встановлено, що відносно позивача не відбулись обставини щодо саме призупинення військової служби, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати з 01.08.2022 року грошового забезпечення та надбавок до нього ОСОБА_1 суд зазначає, що останні фактично покладено в основу п.7.1. наказу від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад», а отже визнання протиправним такого наказу охоплює і визнання протиправними дій, що були покладені в основу видання такого наказу.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) вчинити дії щодо поновлення на військовій служби та у посаді ОСОБА_1 , а також нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення та всі передбачені нормативними актами надбавки до нього з 01.08.2022 по час фактичного поновлення на службі (по день видання відповідного наказу про призначення на посаду) суд зазначає, що визнання протиправним п.7.1. наказу від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад» і буде мати наслідком для відповідача вчинення саме вказаних дій.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) (код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) про визнання протиправними наказу та дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним п.7.1. наказу від 02.08.2022 № 200-ОС «Про особовий склад» командира військової частини НОМЕР_1 (начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) (ідентиф. код юридичної особи 14321742) щодо виключення з усіх видів забезпечення, як такої що самовільно залишила військову частину, ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2023 року.

Суддя Мельников Р.В.