Справа № 120/18346/21-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 120/18346/21-а

адміністративне провадження № К/990/25396/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2022 (головуючий суддя: Біла Л.М., судді: Матохнюк Д.Б., Гонтарук В.М.) у справі №120/18346/21-а за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивачка) звернулася до суду з позовом до Жмеринської міської ради (далі - відповідач), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду клопотання позивача від 08.10.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та передання у власність земельної ділянки;

зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача від 08.10.2021 на першій черговій сесії відповідача та прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства комунальної форми власності площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0227, яка розташована на території Жмеринської міської територіальної громади Жмеринського р-ну Вінницької обл. і передати вказану земельну ділянку у власність позивачці.

Вінницький окружний адміністративний суду рішення від 28.04.2022 позов задовольнив частково:

визнав протиправною бездіяльність Жмеринської міської ради щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 08.10.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та передання у власність земельної ділянки;

зобов`язав відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 08.10.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га комунальної власності кадастровий номер :02:001:0227 на території Жмеринської міської територіальної громади Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У іншій частині позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись із цим судовим рішення в частині відмови у задоволенні позову, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2022 апеляційну скаргу позивачки залишено без руху і надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 681 грн.

На виконання вимог зазначеної ухвали, апелянтом в підтвердження сплати судового збору надана квитанція від 12.07.2022 суму 681 грн.

Апеляційний суд констатував, що станом на 14.07.2022 в програмі Діловодство спеціалізованого суду в розділі «Реєстр підтверджень оплат із Казначейства» відсутнє підтвердження зарахування сплаченого апелянтом судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 681 грн відповідно до квитанції від 12.07.2022, у зв`язку з чим ухвалою від 14.07.2022 продовжив апелянту строк на усунення недоліків апеляційної скарги ще на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання документального підтвердження відомостей щодо безпосереднього зарахування сплаченого ним судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (довідку органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2022 апеляційну скаргу повернуто апелянту на підставі частини другої статті 298 КАС України у зв`язку із тим, що апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка подала касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване рішення, а справу направити на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 17.10.2022 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Повертаючи апеляційну скаргу скаржнику, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянтом не усунуті недоліки апеляційної скарги, встановлені в ухвалі суду від 11.07.2022, зокрема, не надано доказів сплати (зарахування) судового збору у розмірі 681 грн.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до постановлення незаконного рішення про повернення апеляційної скарги. Скаржниця стверджує, що належним чином виконала вимоги апеляційного суду щодо оплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 681 грн, в підтвердження чого надала квитанцію від 12.07.2022. Отже суд апеляційної інстанції повинен був належним чином перевірити факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за оригіналом квитанцією. Наполягає, що надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідач процесуальним правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористався.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального права та дійшов таких висновків.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та обов`язковість судового рішення.

Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд справи є також однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства (частина третя статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги встановлені статтею 296 КАС України.

Згідно із частиною п`ятою статті 296 КАС України до апеляційної скарги, зокрема, додається документ про сплату судового збору.

За вимогами частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже ненадання скаржником документа про сплату судового збору є підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а у разі неусунення такого недоліку, така скарга повертаються особі, яка її подала.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2022 апеляційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із тим, що недоліки апеляційної скарги, визначені в ухвалі від 11.07.2022, у встановлений судом строк, не було усунуто.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частин четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно із частиною третьою статті 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Таким чином, обов`язок перевірити факт зарахування судового збору у конкретній справі покладається на суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 9901/144/20; у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 826/2429/18, від 20.02.2019 у справі № 823/1940/18, від 25.01.2021 у справі № 914/1131/20, від 26.01.2023 у справі № 300/2484/22 та від 21.04.2023 у справі № 240/16740/22.

Водночас у спірному випадку, апеляційний суд переклав на апелянта визначений законодавцем обов`язок щодо підтвердження факту зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Натомість апелянтом належним чином виконано вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору у сумі 681 грн. Про невідповідність реквізитів, на які перераховані кошти у сумі 681 грн судом апеляційної інстанції не зазначено.

Крім того, зазначаючи в ухвалі від 14.07.2022 про відсутність в програмі Діловодство спеціалізованого суду в розділі «Реєстр підтверджень оплат із Казначейства» відомостей щодо підтвердження зарахування сплаченого апелянтом судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 681 грн відповідно до квитанції від 12.07.2022, суд апеляційної інстанції не долучив до матеріалів справи інформації за результатом цієї перевірки, з урахуванням строків зарахування коштів.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що апеляційний суд вжив відповідних заходів щодо перевірки зарахування сплаченого апелянтом судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України згідно квитанції від 12.07.2022 станом на момент повернення апеляційної скарги (29.08.2022).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції порушив норму процесуального права, що призвело до невмотивованої відмови позивачці у доступі до правосуддя.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні судового рішення, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції та направлення справи для продовження розгляду.

Оскільки Верховний Суд не змінив та не ухвалив нове рішення, судові витрати відповідно статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі №120/18346/21-а.

Справу №120/18346/21-а направити на продовження розгляду до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

В. М. Кравчук