Справа № 640/35923/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 640/35923/21

адміністративне провадження № К/990/13794/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/35923/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), у якому просив:

- скасувати наказу від 29 жовтня 2021 року №688-о про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити його на посаді начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ, а у разі відсутності на момент прийняття рішення зазначеної посади на посаду начальника відділу, який є правонаступником прав та обов`язків відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ;

- стягнути з ГУ ДПС у Київській області середнього заробітку за період вимушеного прогулу у разі задоволення позовних до дати вирішення рішення по суті;

- стягнути з ГУ ДПС у Київській області моральної (немайнової) шкоди у розмірі 1 гривня.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ начальника Головного управління ДПС у Київській області від 29 жовтня 2021 року №688-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивача на посаді начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області з 01 листопада 2021 року. Стягнуто з Головного управління ДПС у Київській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2021 року по 15 липня 2022 року у сумі 142 524 грн, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

08 травня 2023 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що вперше касаційну скаргу було подано до суду касаційної інстанції з дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження. Проте ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Вказану ухвалу отримано скаржником 01 грудня 2022 року. Вдруге подану касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2023 року повернуто скаржнику також на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Вказану ухвалу отримано скаржником 20 січня 2023 року. Втретє подану касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України. Вказану ухвалу отримано скаржником 10 березня 2023 року. Вчетверте подану касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2023 року повернуто скаржнику також на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Вказану ухвалу отримано скаржником 24 березня 2023 року. Враховуючи, що цю касаційну скаргу подано без зайвих зволікань скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи вищевказаного клопотання, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Так, Судом установлено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 12 жовтня 2022 року, а касаційну скаргу подано на пошту 14 квітня 2023 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Скаржнику в ухвалі від 21 квітня 2023 року було роз`яснено, що Суд перевіряє обставини пропуску строку на касаційне оскарження на підставі клопотання скаржника, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих скаржником доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.

Судом також було установлено, що вперше подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 25 листопада 2022 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому Верховний Суд зазначено, що скаржником процитовано частину четверту статті 328 КАС України та виділено із застосуванням жирного накреслення до тексту пункт 2 частини четвертої зазначеної статті. Однак, формально процитувавши вказану статтю процесуального кодексу, скаржником жодним чином не обґрунтовано підстави касаційного оскарження судового рішення.

Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 01 грудня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 797).

Вдруге подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 13 січня 2023 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому Верховний Суд зауважив, що скаржник чітко не вказує, яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано всупереч висновкам Верховного Суду, а також не зазначає в якій постанові суду касаційної інстанції викладено такий висновок.

Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 20 січня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 494).

Втретє подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 02 березня 2023 року повернув скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки касаційну скаргу підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.

Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 10 березня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 841).

Вчетверте подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 17 березня 2023 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Суд зазначив про недоведеність наявність підстав касаційного оскарження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки лише загальні посилання на відступлення від висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадже

Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 24 березня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 780).

Із цією касаційною скаргою скаржник звернувся 14 квітня 2023 року, тобто зі сплином шести місяців із дня ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції, зокрема, уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Так в ухвалі Верховного Суду від 21 квітня 2023 року скаржнику вказувалося про не доведення наявності підстав касаційного оскарження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки мотиви скаржника зводяться до незгоди із застосованими судами першої та апеляційної інстанції постановами Верховного Суду.

В уточненій касаційній скарзі скаржник повторно вказує підставою для касаційного оскарження судових рішень на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про необхідність відступлення від правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №821/358/16, від 11 лютого 2021 року у справі №640/21065/18, від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18.

Суд касаційної інстанції повторно зазначає, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Водночас скаржник не зазначив щодо застосування якої конкретної норми права (пункт, частина, стаття) міститься висновок у вказаних постановах, та від якого, на його переконання, існує необхідність відступити.

Разом з тим доводи касаційної скарги в цій частині фактично зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Суд повторно указує, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Водночас мотиви скаржника зводяться до незгоди із застосованими судами першої та апеляційної інстанції постановами Верховного Суду, що є неналежним обґрунтуванням пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України щодо наявності підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у наведених вище постановах.

За таких підстав, Суд дійшов висновку, що скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Тому, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 21 квітня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та неврахування скаржником вичерпних роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Поряд з цим суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Однак, скаржник не навів об`єктивних перешкод для приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України у більш стислі строки, враховуючи, що Верховний Суд в ухвалі від 25 листопада 2022 року про повернення вперше поданої касаційної скарги надав вичерпні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску Головним управлінням ДПС у Київській області строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/35923/21.

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/35923/21.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/35923/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько Ж.М. Мельник-Томенко О.В. Калашнікова