Справа № 334/421/23
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2023-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 07.03.2023
Справа № 334/421/23
Провадження № 2-а/334/17/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря - Прийменко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Козар Михайло Володимирович звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Запорізької митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0077/11200/22 від 13.2.2022 року винесену начальником Запорізької митниці Бєлінським Олександром Петровичем, згідно якої ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України (далі МК України), та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 50727,27 гривень.

Позивач, вважає дану постанову незаконною та такою що підлягає скасуванню з наступних підстав.

16.11.2022 року в зоні діяльності Волинської митниці відповідно до контракту від 05.10.2022 №980/2022, специфікації № 1 від 05.10.2022 до контракту від 05.10.2022 №980/2022 укладеного з фірмою ТОВ «ПЛУТОН ІС» (м. Львів, вулиця Лукаша М., буд. 4-Б, офіс 1, ) з Польщі на підставі товаросупровідних документів: інвойсу від 28.10.2022 № 2/10/2022 (від фірми Pluton polska Sp. Z о.о.), CMR від 14.11.2022 № 105063, було переміщено товари «Джерело живлення MDR 40-24 DIN 40W 24 V 1.7А - 25 шт.; Джерело живлення MDR 60-24 DIN 60W 24 V 2.5А - 10 шт.; Джерело живлення NDR 75-24 DIN 75W 24 V 3.2А -70 шт. Виробник: Mean Well. Країна виробництва - Китай» вартістю 2105,60 Євро, які у подальшому вантажним автомобілем р/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 згідно з ДКД від 15.11.2022 № 22UA78U0 були доставлені в зону діяльності Запорізької митниці.

22.11.2022 року до митного поста «Запоріжжя» Запорізької митниці ФОП ОСОБА_1 , яка діяла на підставі договору про надання послуг митного брокера від 01.08.2019 №5, подала електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ, зареєстровану за №22UA37U9 та задекларувала Товари, доставлені до Запорізької митниці за ДКД від 15.11.2022 №22UA78U0.

Графа 31 митної декларації №22UA37U9 (окрім іншого), заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями: «Дані товари ввозяться згідно з ПКМУ №1260 та №224, такі, що є у переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2».

Графа 33 митної декларації №22UA37U9 заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями (числовим кодом) щодо коду товару згідно з УКТЗЕД: «».

Графа 36 митної декларації №22UA37U9,заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями (числовим кодом) щодо преференції: «000 000 203».

Графа 47 митної декларації №22UA37U9,заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями (числовим кодом) щодо способу платежу за ПДВ: «06».

22.11.2022 року митним постом «Запоріжжя» Запорізької митниці видано карту відмови № UA112080/2022/000562 в митному оформленні Товарів, заявлених ОСОБА_1 за митною декларацією №22UA78U9, з наступних причин: «Неправомірне заявлення у графі 36 (розділ 4) митної декларації преференції за кодом «203». Опис Товару у графі 31 не відповідає назві товару, зазначеній у переліку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 20.03.2020 №224 « Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»., операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита».

22.11.2022 року позивачці повідомлено, що щодо неї буде складено протокол за порушення митних правил.

22.11.20222 року позивачкою до Запорізької митниці надано пояснення, згідно яких «Наступним повідомляю, мною була заявлена МД № 22UA37U9, товар: Джерело живлення MDR 40-24 DIN 40W 24 V 1.7А; Джерело живлення MDR 60-24 DIN 60W 24 V 2.5А та Джерело живлення NDR 75-24 DIN 75W 24 V 3.2А, код . Митні платежі по даній декларації заявлені у повному обсязі з частковим умовним звільненням від оподаткування, згідно постанови КМУ № 1260 від 09.11.2022, так як, такий код в ній присутній. Якщо митниця вважає, що декларація заповнена не вірно, та наддасть обґрунтовану картку відмови, декларація буде пере заявлена з урахуванням карти відмови».

24.11.2022 року до митного поста «Запоріжжя» Запорізької митниці ФОП ОСОБА_1 , яка діяла на підставі договору про надання послуг митного брокера від 01.08.2019 №5, подала електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ, зареєстровану за №22UA65U1 та задекларувала Товари із врахуванням вимог, викладених Запорізькою митницею у картці відмови №UA112080/2022/000562 від 21.11.2022.

28.11.2022 року за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією від 24.11.2022 №22UA65U1, Запорізькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості №22UA11208/2022/000082/2 у зв`язку з чим у митному оформленні товарів за митною декларацією від 24.11.2022 №22UA65 U1 відмовлено, про що 28.11.2022 Запорізькою митницею видано картку відмови № UA112080/2022/000566.

Також в цей день (28.11.2022) на позивачку складено протокол про порушення митних правил 0077/11200/22, який отримано поштою 26.12.2022, що підтверджується інформацією із Реєстру поштових відправлень за номером стікеру на конверті 430.

30.11.2022 року до митного поста «Запоріжжя» Запорізької митниці ФОП ОСОБА_1 , яка діяла на підставі договору про надання послуг митного брокера від 01.08.2019 №5, подала електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ, зареєстровану за №22UA99U6 та задекларувала Товари із врахуванням вимог, викладених Запорізькою митницею у картці відмови № UA112080/2022/000562 якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Просить скасувати постанову начальника Запорізької митниці Бєлінського Олександра Петровича у справі про порушення митних правил №0077/11200/22 від 13.12.2022 року, згідно якої ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 50727,27 гривень, провадження у справі про порушення митних правил закрити. Стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою № 334/421/23 від 20.01.2023 року відкрите провадження у справі та призначено до розгляду.

08.02.2023 року представником відповідача Матченко С.Б. подано відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.

13.02.2023 року представник позивача - адвокат Козар М.В. подав до суду відповідь на відзив.

Представник позивача - адвокат Козар М.В. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Матченко С.Б. позов не визнав, заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що 28.11.2022 року державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Запорізької митниці Самойлик О.С. складено протокол про порушення митних правил №0077/11200/22 відносно ОСОБА_1 .

З вказаного протоколу про порушення митних правил вбачається, що в результаті зміни коду товару згідно з УКТ ЗЕД із на митні платежі збільшилися на 360432,92 грн., у зв`язку з чим інспектором зроблено висновок про наявність у діях позивача ознак порушення митних правил, передбаченихстаттею 485 МК України, які полягають у заявленні у митній декларації №UA209120/2022/012786 з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Постановою начальника Запорізької митниці Бєлінського Олександра Петровича у справі про порушення митних правил №0077/11200/22 від 13.12.2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 50727,27 гривень.

Згідно фабульної частини вищевказаної постанови, 16.11.2022 року в зоні діяльності Волинської митниці відповідно до контракту від 05.10.2022 №980/2022, специфікації № 1 від 05.10.2022 до контракту від 05.10.2022 №980/2022 укладеного з фірмою ТОВ «ПЛУТОН ІС» (м. Львів, вулиця Лукаша М., буд. 4-Б, офіс 1, ) з Польщі на підставі товаросупровідних документів: інвойсу від 28.10.2022 № 2/10/2022 (від фірми Pluton polska Sp. Z о.о.), CMR від 14.11.2022 № 105063, було переміщено товари «Джерело живлення MDR 40-24 DIN 40W 24 V 1.7А - 25 шт.; Джерело живлення MDR 60-24 DIN 60W 24 V 2.5А - 10 шт.; Джерело живлення NDR 75-24 DIN 75W 24 V 3.2А -70 шт. Виробник: Mean Well. Країна виробництва - Китай» вартістю 2105,60 Євро, які у подальшому вантажним автомобілем р/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 згідно з ДКД від 15.11.2022 № 22UA78U0 були доставлені в зону діяльності Запорізької митниці.

22.11.2022 року до митного поста «Запоріжжя» Запорізької митниці ФОП ОСОБА_1 , яка діяла на підставі договору про надання послуг митного брокера від 01.08.2019 №5, подала електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ, зареєстровану за №22UA37U9 та задекларувала Товари, доставлені до Запорізької митниці за ДКД від 15.11.2022 №22UA78U0.

Графа 31 митної декларації №22UA37U9 (окрім іншого), заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями: «Дані товари ввозяться згідно з ПКМУ №1260 та №224, такі, що є у переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2».

Графа 33 митної декларації №22UA37U9 заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями (числовим кодом) щодо коду товару згідно з УКТЗЕД: «».

Графа 36 митної декларації №22UA37U9, заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями (числовим кодом) щодо преференції: «000 000 203».

Графа 47 митної декларації №22UA37U9,заповнена ОСОБА_1 наступними відомостями (числовим кодом) щодо способу платежу за ПДВ: «06».

21.11.2022 року митним постом «Запоріжжя» Запорізької митниці видано карту відмови № UA112080/2022/000562 в митному оформленні Товарів, заявлених ОСОБА_1 за митною декларацією №22UA78U9, з наступних причин: «Неправомірне заявлення у графі 36 (розділ 4) митної декларації преференції за кодом «203». Опис Товару у графі 31 не відповідає назві товару, зазначеній у переліку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 20.03.2020 №224 « Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»., операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита».

Таким чином, митний орган дійшов висновку, що ОСОБА_1 неправомірно заявила: у графі 36 (розділ 4) митної декларації № 22UA37U9 преференцію за кодом «203» та у графі 47 способу платежу за кодом «06», що стало підставою для неправомірного звільнення від сплати митних платежів у розмірі 16909,09 грн.

30.11.2022 Товари, заявлені до митного оформлення за митною декларацією №22UA99U6 випущені у вільний обіг на митній території України.

Відповідно ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

За змістом частини 1 статті 9 та статті 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що ст. 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, так як позивачкою не було подано митному органу неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару, декларування товару здійснювалось на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про товар, при цьому, сам по собі факт невірного зазначення коду певних найменувань товару, за умови не подання декларантом неправдивих відомостей, необхідних для визначення кодів товару, не створює склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року (справа № 553/1435/17), від 25 червня 2020 року (справа № 163/1218/16-а), від 18 червня 2020 року (справа №638/10546/16-а), дійшов висновку, правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин і встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Верховний суд у постанові від 15.07.2021 у справі 521/7970/16-а, зазначив притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, зокрема, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, й наявність прямого умислу, тобто усвідомлених і цілеспрямованих дій особи, направлених на уникнення сплати митних платежів або їх сплати у меншому розмірі. Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини визначений законом порядок сплати митних платежів, податків та зборів).

Враховуючи наведене, визначення позивачем можливої преференції щодо сплати митних платежів і зазначення її в у графі 36 (розділ ) митної декларації 22UA3U9 преференції за кодом 203 та у графі 47 способу плати за кодом 06 не може бути доказом наявності у неї прямого умислу на ухилення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру на суму 16909,09 гривень.

На момент винесення постанови, що оскаржуються, всі митні платежі було сплачено в обсязі, які були визначені митним органом.

Крім цього, рішенням Конституційного Суду № 4-р (ІІ)/2022 від 15.06.20221 абзац другий статті 485 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

На момент постановлення оскаржуваної постанови (прийнята 13.12.2022), санкція статті 483 МК України ще не втратила свою чинність, так як із резолютивної частини вищевказаного рішення видно, що абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15- рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З аналізу положень законодавства слідує, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується відповідальність.

Тобто у обох випадках у особи з`являється право бути не притягнутим до відповідальності та уникнути негативних наслідків.

Водночас, Конституційний Суд України вказав, що враховує те, що визнання неконституційним абзацу другого статті 485 Митного кодексу України унеможливить притягнення до відповідальності осіб за дії та (або) бездіяльність, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні діяння, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

З огляду на викладене, Конституційний Суд України вважав за доцільне з метою недопущення порушення митних інтересів та митної безпеки України відтермінувати втрату чинності абзацом другим статті 485 Митного кодексу України на шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

КСУ зазначив, що Верховна Рада України з дня ухвалення цього Рішення, але не пізніше шести місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, має привести нормативне регулювання, встановлене абзацом другим статті 485 Митного кодексу України, що визнаний неконституційним, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Верховна Рада України привела нормативне регулювання, встановлене абзацом другим статті 485 Митного кодексу України, що визнаний неконституційним, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. від 21/11/2022; рішенні про коригування митної вартості № 22UA11208/2022/000082/2 від 28.11.2022 та картці відмови № UA112080/2022/000566 від 28.11.2022.

Згідно ст. 491 Митного кодексу України, підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Статтею 488 МК України встановлено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні іумисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з

Таким чином, враховуючи, що Рішення Конституційного Суду України про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України прийнято 15 червня 2022 року та цим Рішенням встановлено, що абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, відповідно станом на момент подання позову абзац другий статті 485 Митного кодексу України в редакції на час винесення оскаржуваної постанови втратив чинність.

Отже, що в даному випадку не відбулось скасування норми, яка передбачала адміністративну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, проте абзац другий статті 485 Митного кодексу України, за яким притягається до відповідальності позивач втратив чинність внаслідок визнання його неконституційним за рішенням Конституційного Суду України.

16.11.2022 Верховною Радою України на виконання рішення конституційного суду прийнято закон «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо врегулювання питання притягнення до адміністративної відповідальності за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів» № 2760-ІХ, який набуває чинності із 15.12.2022 року і яким зменшено розмір штрафу, передбачених ст. 485 МК України із 300 % від несплаченої суми митних платежів до 50 - 150 % несплаченої суми митних платежів.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує на тому, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo" , згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 року N 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якій «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" ("Kobets v. Ukraine"), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" ("Avsar v. Turkey" ).

Згідно вказаній позиції ЄСПЛ "розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доказів у їх сукупності, оскільки представником відповідача не надано будь-яких належних аргументів на спростування доводів представника позивача та підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, шляхом визнання постанови про порушення митних правил № 0077/11200/22 від 13.12.2022 року протиправною та її скасування.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, в розмірі 1073,60 гривень.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці.

Крім того, у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з того, що відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

До позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги адвокатським бюро «Адвокатська контора Козаря» від 27.12.2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 793 видане 04.06.2010 року, додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2022 року відповідно до якого обчислено гонорар адвокатського бюро із надання правової допомоги клієнту, акт № 1 від 03.01.2023 року про надану правову допомогу, квитанція до прибуткового касового ордера № 28/12 від 28.12.2022 року відповідно до якого прийнято від ОСОБА_1 суму у розмірі 5000,00 гривень, акт № 2 від 03.03.2023 року про надану правову допомогу, квитанція до прибуткового касового ордера № 03/03 від 03.03.2023 року відповідно до якого прийнято від ОСОБА_1 суму у розмірі 3500,00 гривень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Щодо співмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Проаналізувавши зміст наданих послуг, обсяг підготовлених та поданих до суду письмових документів по справі, суд зазначає, що сума у розмірі 5000,00 гривень є співмірною за ознаками, визначеними частиною 5 статті 134 КАС України, зокрема, зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та з огляду на законодавство, яке регулює спірні правовідносини.

З наведених підстав суд дійшов висновку про підтвердження позивачем судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 5000 гривень, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці.

Керуючись статтями: 5, 9, 72-77, 246, 255, 286 КАС України; статтями: 3, 257, 258, 266, 458, 495, 531 МК України, -

УХВАЛИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізької митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил - задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника Запорізької митниці Бєлінського Олександра Петровича у справі про порушення митних правил №0077/11200/22 від 13.12.2022 року, згідно якої ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 50727,27 гривень.

Провадження у справі про порушення митних правил №0077/11200/22 від 13.12.2022 року щодо ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 6073,60 гривень, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Ісаков Д.О.