Справа № 320/1179/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року № 320/1179/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними, скасування постанов та розрахунків плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 , з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною діяльність Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки державної служби України з безпеки на транспорті щодо стягнення з нього адміністративного-господарських штрафів у розмірі 17 000, 00 грн та 8500, 00 грн, накладених постановами про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.08.2020 № 210334 та №210341 та здійснення розрахунків плати за проїзд великовагових та (або ) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.07.2020 № 1365 та №1366;

- скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 18.08.2020 №210334 та № 210341 та розрахунки плати за проїзд великовагових та (або ) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.07.2020 № 1365 та №1366.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані постанови та розрахунки складені стосовно власника транспортного засобу, у той час як відповідно Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Автомобіль, на якому зафіксовано порушення, до проведення перевірки та складання акту був наданий у оренду ТОВ «Торговий дім «ДЕНГОФФ» відповідно до договору оренди.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належать транспортні засоби марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SNCO 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 13.07.2020 ОСОБА_1 передав а ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ДЕНГОФФ» прийняв у строкове платне користування, зокрема, транспортні засоби марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SNCO 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Акт приймання-передачі до договору від 13.07.2020 підписано сторонами 13.07.2020.

Посадовими особами відповідача на автодорозі Київ-Одеса на ділянці 210 км+450 м 14.07.2020 проведено перевірки транспортних засобів марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SNCO 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Як слідує з матеріалів справи, під час проведення перевірки 14.07.2020 посадовими особами відповідача проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SNCO 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами якого складено акт від 14.07.2020 № 0017983, яким виявлено, що навантаження на одиничну вісь становить 12,05 т при нормативно допустимому -11т та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.07.2020 № 1365, в якому нараховано позивачу плату за проїзд на суму 22,40 евро.

Крім того, під час проведення перевірки 14.07.2020 посадовими особами відповідача проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами якого складено акт від 14.07.2020 № 0017984, яким виявлено, що навантаження на одиничну вісь становить 12,25 т при нормативно допустимому -11т та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.07.2020 № 1366, в якому нараховано позивачу плату за проїзд на суму 90,72 евро.

Також, за результатами перевірок складено акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.07.2020 № 236450 та № 236451.

Перевірками встановлено порушення ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

На підставі актів перевірок від 14.07.2020 № 236450 та № 236451 прийнято постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.08.2020 № 210341 у розмірі 8500, 00 грн та №210334 у розмірі 17000, 00 грн відповідно.

Не погоджуючись з оскаржуваними постановами та розрахунками, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі Положення) Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 4 Положення встановлено, що основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (надалі Порядок № 1576) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. У відповідності до п. 4 Порядку № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Особливості та вимоги до габаритно-вагового контролю закріплені у пунктах 15 - 25 Порядку № 879.

Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю визначається належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних, а на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Пунктом 30 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень перевізнику необхідно отримати дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, при відсутності такого перевізник повинен внести плату за проїзд, що здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. Водночас, законодавцем визначено підстави плати за проїзд відповідно до п.31-1 Порядку № 879 у разі неотримання дозволу, величина якої залежить від розрахункових величин, визначених згідно формули п. 30 Порядку № 879, одна з яких є В відстань перевезення, кілометрів.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про автомобільний транспорт» законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Завданнями законодавства з питань перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом є:

визначення основних правових та організаційних основ державного регулювання у сфері перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом;

установлення вимог до перевізників, водіїв та транспортних засобів щодо забезпечення безпеки перевезень та екологічної безпеки;

визначення системи державного контролю, прав, обов`язків та відповідальності державних органів виконавчої влади та перевізників за порушення міжнародних договорів та законодавства України.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про автомобільний транспорт» цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до абз 14, 15 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

З матеріалів справи слідує, що належні позивачу транспортні засоби марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SNCO 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки DAF, модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 із спеціалізованим напівпричіпом марки KOGEL, модель SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходились у тимчасовому користуванні ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ «ДЕНГОФФ на підставі договору оренди від 13.07.2020 року.

Таким чином, порушення допущено не позивачем, а ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ «ДЕНГОФФ.

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності своїх рішень.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн, що підтверджується квитанцією від 25.01.2021, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 18.08.2020 №210334 та № 210341 та розрахунки плати за проїзд великовагових та (або ) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 14.07.2020 № 1365 та №1366.

Стягнути з Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.