Справа № 520/4680/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

16 травня 2023 р. справа № 520/4680/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявниця, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання неправомірним та скасування рішення Міністерства оборони України, яке оформлене п. 3 протоколу №190 від 16.12.2021 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та полягає у відмові в призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; 2) зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із загибеллю її чоловіка - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аргументуючи ці вимоги, зазначила, що владний суб`єкт протиправно відмовив у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її чоловіка.

Відповідач, Міністерство оборони України (далі по тексту владний суб`єкт, адміністративний орган, Міністерство), проти позову заперечував, в обґрунтування чого зазначив про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_2 є наслідком дорожньо-транспортної пригоди в результаті порушення ним правил дорожнього руху.

Ухвалою суду від 04.04.2023р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача було залучено - Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки; запропоновано третій особі надати пояснення щодо позову та докази, якими обґрунтовуються пояснення протягом п`яти днів після отримання зазначеної ухвали.

Ухвалу суду від 04.04.2023р. направлено на електронну адресу третьої особи 05.04.2023р.

Станом на 16.05.2023р. пояснень щодо позову третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, до суду не надано.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявниця з 17.02.2021р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , має спільну з чоловіком дитину - ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 10.02.2020р.

ОСОБА_2 , старший солдат, проходив публічну військову службу на посаді стрільця - радіотелефоніста 1 відділення снайперів взводу снайперів у військовій частині НОМЕР_4 , з квітня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

Згідно з довідкою від 05.04.2021р. причиною смерті є відкрита черепно-мозкова травма.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Харківській області майором поліції Пуляєвим А.С. від 29.05.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000487 від 02.04.2021р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Так, в постанові старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Харківській області майором поліції Пуляєвим А.С. від 29.05.2021 року встановлено, що: "02.04.2021р. приблизно о 06:20 в Харківській обл., м. Барвінкове, вул. Богдана Хмельницького, 56, ОСОБА_2 керував мотоциклом МТ-10-36 р.н. НОМЕР_6 , який здійснив наїзд на перешкоду - паркан житлового будинку. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 помер на місці пригоди, а його пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелом ноги. Механізм ДТП підтверджують свідок ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_4 , протокол огляд у місця дорожньо-транспортної пригоди, запис з камер відео спостереження, висновок експерта №СЕ-19/121-21/7736-ІТ від 19.04.2021. Згідно висновку експерта №12-14/13Бр/21 від 12.05.2021 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою правого колінного суглобу, осадження шкіри суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, водій ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України в результаті чого настала його смерть".

Згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №591 від 29.10.2021 року травма старшого солдата ОСОБА_2 "Відкрита черепно-мозкова травма", яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержана в результаті нещасного випадку, так, пов`язана з проходженням військової служби.

Згідно з актом про результати службового розслідування по факту смерті внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , старшого солдату, від 15.04.2021 року смерть останнього настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час проходження військової служби, проте вона не пов`язана з виконанням ним військового обов`язку.

За результатами розгляду поданих документів, згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.12.2021 року №190, затвердженого Міністром оборони України Олексієм Резніковим, матері, дружині та сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку пов`язаної з проходженням військової служби, старшого солдата ОСОБА_2 , відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги зазначено те, що смерть ОСОБА_2 є наслідком дорожньо-транспортної пригоди в результаті порушення ним правил дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення, що підтверджено даними постанови про закриття кримінального провадження від 29.05.2021р., оскільки згідно зі ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплати одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо інвалідність військовослужбовця є наслідком вчинення злочину або адміністративного правопорушення.

Не погодившись із відповідністю закону управлінського волевиявлення адміністративного органу з приводу відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, заявниця ініціювала даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої та частини другої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з положеннями пунктів 1-3 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакцій чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 р. (далі по тексту - Порядок №975; тут і далі також в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені); свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні); постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною першою статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні положення закріплені у пункті 19 Порядку № 975.

Згідно з актом службового розслідування від 15.04.2021 року загибель старшого солдата ОСОБА_2 сталася за наступних обставин: 02.04.2021 року в позаслужбовий час, близько 06:02, ОСОБА_2 під час керуванням цивільним мотоциклом був здійснений наїзд на перешкоду - паркан житлового будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого старший солдат ОСОБА_2 від отриманих травм, несумісних з життям, помер на місці дорожньо - транспортної пригоди. З лікарського свідоцтва про смерть, виданого комунальним закладом охорони здоров`я Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи 5 квітня 2021 року №12-17/38Брб/21 стала відома причина смерті старшого солдата ОСОБА_2 : відкрита черепно-мозкова травма. Даних щодо перебування військовослужбовця у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння до військової частини не надходило. З акту про нещасний випадок форми НВ-2 від 02.04.2021 року стало відомо, що загибель солдата ОСОБА_2 сталася за вищевказаних обставин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час проходження військової служби, проте вона не пов`язана з виконанням ним військового обов`язку.

З постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Харківській області майора поліції Пуляєва А.С. про закриття кримінального провадження від 29.05.2021 року вбачається, що 02.04.2021р. приблизно о 06:20 в Харківській обл., м. Барвінкове, вул. Богдана Хмельницького, 56, ОСОБА_2 керував мотоциклом МТ-10-36 р.н. НОМЕР_6 , який здійснив наїзд на перешкоду - паркан житлового будинку. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 помер на місці пригоди, а його пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелом ноги. Механізм ДТП підтверджують свідок ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_4 , протокол огляд у місця дорожньо-транспортної пригоди, запис з камер відео спостереження, висновок експерта №СЕ-19/121-21/7736-ІТ від 19.04.2021. Згідно висновку експерта №12-14/13Бр/21 від 12.05.2021 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою правого колінного суглобу, осадження шкіри суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, водій ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України в результаті чого настала його смерть.

Будь-яких інших доказів, які б спростували наведені вище обставини фактичної загибелі ОСОБА_2 внаслідок порушення ним самим правил дорожнього руху, позивачем не надано.

За змістом оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері, дружині та сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку пов`язаної з проходженням військової служби, старшого солдата ОСОБА_2 . Зазначено, що смерть ОСОБА_2 є наслідком дорожньо - транспортної пригоди в результаті порушення ним правил дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення, що підтверджено даними постанови про закриття кримінального провадження від 29.05.2021р.

Стаття 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Згідно зі статтею 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо інвалідність військовослужбовця є наслідком вчинення злочину або адміністративного правопорушення.

Суд відзначає, що ні нормами Кримінального кодексу України, ні нормами Кримінального процесуального кодексу України, ні нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено прав, повноважень та можливості складання протоколу про адміністративне правопорушення або провадження досудового розслідування відносно померлої особи.

За змістом пункту 2 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Зважаючи на наведене, суд зауважує, що у цьому випадку обставини неможливості фіксації факту адміністративного правопорушення та встановлення вини особи у його вчиненні, притягнення її до відповідальності згідно з процедурою, встановленою Кодексом України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із її смертю не може мати наслідком призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги за умови вчинення загиблою особою адміністративного правопорушення.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на положення пункту 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), зокрема, документ, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Зазначений перелік документів є вичерпним, подання яких покладається на позивача.

Разом із тим, у позивача відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що факт притягнення чи непритягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог правил дорожнього руху на можливість призначення позивачу спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності.

Аналогічні правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 06.04.2021р. у справі №120/4628/18-а, які в силу ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при розгляді даної справи.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владним суб`єктом у даному конкретному випадку було забезпечено дотримання положень ч.2 ст.19 Конституції України, обставини спірних правовідносин були з`ясовані із достатньою повнотою, норма закону визначена вірно, застосована із дотриманням дійсного змісту, а відтак, вчинене волевиявлення узгоджується як із нормативним регламентуванням, так і з характером, змістом та наслідками вчинків приватної особи, до погіршення правового становища заявника не призводить.

Відсутність факту порушеного права є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат слід здійснити в порядку ст. 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева