Справа № 320/7112/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7112/21 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області, Броварського міського голови Сапожка Ігоря Васильовича про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської міської ради Київської області, Броварського міського голови Сапожка Ігоря Васильовича, в якому просив (орфографія та пунктуація позивача збережені):

- «визнати протиправними дії сесії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення від 26.11.2020 року, щодо заяви позивача від 02.11.2020 року №9-5-/1-1960 п.2 "2. Розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 ****від 02.11.2020 року №9-5-Л-1960, відмовити у наданні в пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що не відповідає нормам статей 118, 123 Земельного кодексу України;

- скасувати пункт 2 пов`язаний із прийняттям рішення сесії Броварської міської ради Київської області від 26.11.2020 року, щодо заяви позивача від 02.11.2020 року №9-5-/1-1960 п.2 " 2. Розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 ****від 02.11.2020 року №9-5-/1-1960, відмовити у наданні в пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що не відповідає нормам статей 118,123 Земельного кодексу України;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2020 року №9-5-Л-1960 відповідно до вимог; "Прошу розглянути на черговій сесії Броварської міської ради питання надання в пільговому порядку земельної ділянки заявнику для індивідуального житлового будівництва в розмірі до 0.10 гектара, відповідно діючи як суб`єкти владних повноважень, згідно ст. 16, 22, 58 Конституції України п.2. пп.6 п. 6. ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч.2 п. 18 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та міждержавної угоди "Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців", Закону України "Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду", п.20.20. Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому що заявник ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни II групи, також прирівняний до осіб з інвалідністю внаслідок ВВВ III групи, та має право на пільги і переваги встановлені законодавством СССР для інвалідів Великої Вітчизняної війни, також відселений із території зараження від ЧАЄС, тому має право на пільгове відведення земельної ділянки згідно Законів та Конституції України, та відвести дану земельну ділянку протягом року з часу надання даної заяви (або надання графічного матеріалу з позначеною вільною земельною ділянкою в м. Бровари)";

- визнати протиправними дії сесії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям рішення від 26.11.2020 року, щодо заяви позивача від 12.11.2020 року №9-5-Л-2049 п.З " 3. Розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 ****від 12.11.2020 року №9-5-Л-2049, відмовити у наданні в пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що не відповідає нормам статей 118,123 Земельного кодексу України";

- скасувати пункт 3 пов`язаний із прийняттям рішення сесії Броварської міської ради Київської області від 26.11.2020 року, щодо заяви позивача від 12.11.2020 року №9-5-Л-2049 п.3 " 3. Розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 ****від 12.11.2020 року №9-5-Л-2049, відмовити у наданні в пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що не відповідає нормам статей 118,123 Земельного кодексу України";

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.11.2020 року №9-5-Л-2049 відповідно до вимог; "Прошу розглянути на черговій сесії Броварської міської ради питання надання в пільговому порядку земельної ділянки заявнику для індивідуального житлового будівництва в розмірі до 0.10 гектара, відповідно діючи як суб`єкти владних повноважень, згідно ст. 16, 22, 58 Конституції України п.2. пп.6 п. 6. ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч.2 п. 18 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та міждержавної угоди "Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців", Закону України "Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду", п.20.20. Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому що заявник ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни II групи, також прирівняний до осіб з інвалідністю внаслідок ВВВ III групи, та має право на пільги і переваги встановлені законодавством СССР для інвалідів Великої Вітчизняної війни, також відселений із території зараження від ЧАЄС, тому має право на пільгове відведення земельної ділянки згідно Законів та Конституції України, та відвести дану земельну ділянку протягом року з часу надання даної заяви (або надання графічного матеріалу з позначеною вільною земельною ділянкою в м. Бровари)";

- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, за порушення ст. 15, 20 Закону України "Про звернення громадян", яка не розглянула заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року на сесії міської ради, яка змінила предмет та підстави звернення Позивача та розглянула за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та примушенням надавати графічні матеріали до заяви, який не передбачений законодавством про відведенні земельної ділянки, відповідно заяви позивача;

- визнати протиправними дії та бездіяльність міського голову м. Бровари Броварської міської ради, м. Бровари Київської області Сапожко Ігор Васильовича, який не розглянув заяви ОСОБА_1 від 02.11.2020 року №9-5-Л-1960 та 12.11.2020 року №9-5-Л-2049 та за відмову керівника органу влади розглянути заяви позивача особисто та за присутності позивача та ненадання повної відповіді на заяви позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення;

- зобов`язати міського голову м. Бровари Броварської міської ради м. Бровари Київської області Сапожко Ігор Васильовича, розглянути заяву Позивача від 02.11.2020 року №9-5-Л-1960 та 12.11.2020 року №9-5-Л-2049 особисто та в присутності позивача, відповідно Закону України "Про звернення громадян" та відповідно Рішення Конституційного Суду України 27 лютого 2020 року Рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 року, справа № 1-11/2018(3830/15), Постанови Касаційного адміністративного суду від 02.07.2020 року справа №361/4237/17, п. 2 ч. 6 п. 6 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.20. ст..20 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду" п. 18 ст. 13. ч.2.п.15.ст.15. Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", міждержавної угоди "Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників т; інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців", ст. ст. 3. 16. 22. 40. 55. 56. 57.58. Конституції України, Статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з підстав та предмету зверненні Позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятою рішення;

- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, за фальшування проекту рішення Броварської міської ради від 16.11.2020 року, щодо розгляду заяв позивача від 02.11.2020 року №9-5-Л-1960 та 12.11.2020 року №9-5-Л-2049, з посиланням на не існуючі рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, будівництва та архітектури, засіданні якої відбулося лише 19.11.2020 року, та відповідно рішення сесії Броварської міської ради від 26.11.2020 року, прийняте на підстави сфальшованих даних;

- скасувати проект рішення Броварської міської ради від 16.11.2020 року, щодо розгляду заяв позивача від 02.11.2020 року №9-5-Л-1960 та 12.11.2020 року №9-5-Л-2049, з посиланням на ні існуючи рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, будівництва та архітектури засідання якої відбулося лише 19.11.2020 року, та відповідно скасувати рішення сесії Броварської міської ради від 26.11.2020 року, в частини розгляду заяв позивача від 02.11.2020 року №9-5-/І 1960 та 12.11.2020 року №9-5-Л-2049;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області, відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_2 в розмірі 2 000 000 гривен (два мільйони гривен), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2 000 000 гривен (два мільйони гривен);

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області, відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 розмірі 2 000 000 гривен (два мільйони гривен), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2 000 00 гривен, (два мільйони гривен);

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області, та Президента України, надати звіт про виконання судового рішення, згідно ст. 129-1 Конституції України; "Стаття 129-1. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.»

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу в частині позовних вимог про:

«- зобов`язання Броварської міської ради Київської області, відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_2 в розмірі 2000000 гривен (два мільйони гривен), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2000000 гривен (два мільйони гривен);

- зобов`язання Броварської міської ради Київської області, відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 розмірі 2000000 гривен (два мільйони гривен), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 200000 гривен, (два мільйони гривен)».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд до іншого судді.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, постраждалий від аварії на ЧАЕС ІІІ категорії, має право на пільгове відведення земельної ділянки в позачерговому порядку. Вказано, що за наслідком розгляду його заяв від 02.11.2020 та від 12.11.2020 про пільгове виділення земельної ділянки Броварською міською радою прийнято рішення, яким відмовлено у наданні земельної ділянки в розмірі до 0,10 га для індивідуального житлового будівництва з підстав ненадання проекту землеустрою. Позивач вважає такі дії та рішення протиправними, оскільки звертався до Броварської міської ради з заявами про відведення земельної ділянки саме на пільгових умовах, а не на загальних підставах, визначених Земельним кодексом України. Також вказано на неправомірність висновків суду першої інстанції, який відмовився застосовувати норми Конституції України, як норми прямої дії. Крім того, зазначено, що у випадку, коли до повноважень відповідачів не належить розгляд заяв позивача щодо відведення земельної ділянки відповідно до пільг, передбачених законодавством, то відповідачі мали передати заяви позивача до уповноваженого органу, а в разі відсутності таких повернути заяви позивачу.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без участі сторін.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що апелянтом було подано заяву про перенесення судового засідання з огляду на перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в Київській обласній лікарні. Водночас, апелянтом не надано жодних доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та належно підтверджували факт перебування останнього на лікуванні та неможливість участі в судовому засіданні, а відтак підстав для перенесення судового засідання судом не встановлено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та користується пільгами, встановленими для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням праці та соціального захисту м. Бровари 04.04.2007.

28.04.1993 Броварською обласною радою було видано ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи посвідчення серії НОМЕР_2 , яке надає право на пільги і переваги, встановлені законодавством СРСР і радянських республік для інвалідів Вітчизняної війни.

07.04.1993 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно працює чи працював, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1990 рр. серії НОМЕР_3 (категорія 3).

ОСОБА_1 подав до Броварської міської ради Київської області заяву від 02.11.2020, в якій просив розглянути на черговій сесії Броварської міської ради питання про надання йому як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, прирівняному до осіб з інвалідністю внаслідок Великої вітчизняної війни ІІІ групи, у пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га згідно статей 16, 22, 58 Конституції України, п. 2, пп. 6 п. 6 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 18 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців, Закону України "Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду", п.20 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, у цій заяві позивач, посилаючись на Закон України "Про звернення громадян", виявив бажання бути присутнім під час розгляду його заяви.

12.11.2020 позивач подав до Броварської міської ради Київської області заяву від 12.11.2020, в якій просив розглянути на черговій сесії Броварської міської ради питання про надання йому як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, прирівняному до осіб з інвалідністю внаслідок Великої вітчизняної війни ІІІ групи, у пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га згідно статей 16, 22, 58 Конституції України, п.2, пп.6 п.6 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.18 ч.2 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців, Закону України "Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду", п.20 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, у цій заяві позивач, посилаючись на Закон України "Про звернення громадян", виявив бажання бути присутнім під час розгляду його заяви.

Броварська міська рада Київської області листом від 13.11.2020 № 9-7-1233, підписаним міським головою Ігорем Сапожком, у відповідь на заяви позивача від 02.11.2020 та від 12.11.2020 повідомила останньому, що вказане питання позивача буде включено до проекту рішення чергової сесії Броварської міської ради, що запланована на 24.12.2020. Щодо розгляду заяви міським головою у присутності позивача повідомлено, що розпорядженням міського голови від 16.03.2020 №65-ОД призупинено з 13.03.2020 проведення особистих прийомів міського голови, його заступників, секретаря ради та керуючого справами виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області. Вказаний лист був направлений на адресу позивача та отриманий ним 25.11.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

За результатом розгляду згаданих заяв позивача 26.11.2020 Броварською міською радою Київської області було прийнято рішення № 2042-87-07, яким відмовлено у наданні та у відведенні ОСОБА_1 у пільговому порядку земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва в розмірі до 0,10 га, у зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що не відповідає нормам статей 118 та 123 Земельного кодексу України (п.2 та п. 3 рішення).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо прийняття вищевказаного рішення, а також стверджуючи про неналежний розгляд відповідачами його заяви, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що позивачем не було надано Броварській міській раді разом із заявами про відведення земельної ділянки передбачені статтею 118 ЗК України документи, а тому прийняття Броварською міською радою рішення від 26.11.2020 № 2042-87-07 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є правомірним.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою-третьою статті 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на набуття права власності на земельну ділянку, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Набуття у власність земельної ділянки відбувається за встановленою процедурою шляхом її відведення. Тобто, спочатку земельну ділянку слід сформувати (виокремити межі об`єкта передачі) із загального масиву земель, а тоді в кінцевому результаті надати (передати) у власність.

При цьому, поширення на особу пільг, передбачених Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" абсолютно не змінює процедури набуття ділянок у власність.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Так, частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 1861 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

У позовній заяві та апеляційні скарзі позивач зазначив, що Броварська міська рада змінила предмет та підстави його заяви щодо прохання відвести йому на пільгових умовах земельну ділянку, підробивши його звернення, в якому вказано про надання йому земельної ділянки на підставі Земельного кодексу України, а не на підставі законодавства про пільги на землю.

Апелянт стверджує, що звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про надання земельної ділянки у пільговому порядку не передбачає надання графічних матеріалів, оскільки Земельний кодекс України у такій ситуації не підлягає застосуванню.

Оцінюючи вказані твердження, суд першої інстанції вірно наголосив на тому, що вимога надання разом із клопотанням про отримання земельної ділянки графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки безпосередньо передбачена частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

Водночас, апелянт вважає, що дія ст. 118 ЗК України на нього не поширюється, а в спірних правовідносинах можливо застосувати положення Конституції України, як норми прямої дії, що на переконання суду апеляційної інстанції суперечить вимогам закону та жодним чином не узгоджується з положеннями чинних нормативно-правових актів, позаяк метою надання таких матеріалів є необхідність ідентифікації земельної ділянки для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що земельна ділянка має бути передана йому у власність виключно на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців, позаяк за змістом статті 2 Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців інваліди і учасники громадянської та Великої Вітчизняної воєн, учасники бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу РСР згідно з додатком 1 цієї Угоди, незалежно від того, на території держави якої із Сторін вони проживають, користуються пільгами і гарантіями, передбаченими національним законодавством Сторін і цієї Угодою.

Згідно абзацу 2 пункту 15 частини першої статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни і сім`ям загиблих військовослужбовців у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII особам, віднесеним до категорії 3 (п. 3 ст. 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5, 6, 8, 17, 20, 27 ст. 20.

Пунктом 20 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1 (п. 1 ст. 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги - обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивач хоч і має право на першочергове отримання земельної ділянки, проте ним не дотримано порядок набуття земельної ділянки у власність із земель державної і комунальної власності, який чітко врегульований ст. 118 ЗК України, і дотримання якого є обов`язковим, зокрема, з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 4 ЗК України земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Отже, саме Земельний кодекс України є основним кодифікованим нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини та встановлює порядок відведення земельних ділянок.

У зв`язку з цим, суд вважає, що посилання позивача на те, що він звернувся до міської ради із заявами про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва не відповідно до ЗК України, а згідно із Законами України, якими йому надано пільги щодо виділення в першочерговому порядку земельної ділянки, є безпідставним.

Так, поширення на особу пільг, передбачених законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Угодою про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, ратифікованою Україною 26.04.1996, абсолютно не змінюють процедури набуття ділянок у власність.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 361/3000/17, від 13.08.2020 у справі № 361/2999/17 та від 09.12.2020 у справі № 361/1495/16-а.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, оскільки позивачем не було надано Броварській міській раді разом із заявами про відведення земельної ділянки передбачені статтею 118 ЗК України документи, суд вважає, що прийняття Броварською міською радою рішення від 26.11.2020 № 2042-87-07 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою є правомірним.

Крім того, у випадку задоволення усіх вимог позивача тим шляхом, про який останнім вказано в апеляційній скарзі, відповідач вимушений буде діяти не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, зокрема, ЗК України.

За вказаних обставин та правового регулювання суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області, пов`язаних з прийняттям рішення від 26.11.2020 № 2042-87-07, та скасування пунктів 2 та 3 цього рішення.

Крім того, оскільки розгляд заяви позивача був здійснений Броварською міською радою Київської області з дотриманням вимог чинного законодавства, то підстави для зобов`язання Броварської міської ради Київської області розглянути заяви ОСОБА_1 від 02.11.2020 та від 12.11.2020 про відведення земельної ділянки відповідно до норм законодавства, вказаних у цій заяві, а не згідно з процедурою, встановленою Земельним кодексом України - відсутні.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дії Броварської міської ради Київської області, за фальшування проекту рішення Броварської міської ради від 16.11.2020 року, то суд першої інстанції вірно вказав, що матеріали справи не місять проекту рішення, датованого саме 16.11.2020, а проект документа не створює для особи жодних правових наслідків та не породжує виникнення будь-яких прав чи обов`язків, що свідчить про безпідставність таких вимог.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області за порушення ст.15, 20 Закону України "Про звернення громадян", яка не розглянула заяви ОСОБА_1 на сесії міської ради, яка змінила предмет та підстави звернення позивача та розглянула за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та примушенням надавати документи до заяви, які не передбачені законодавством про відведення земельної ділянки, відповідно заяв позивача, суд зазначає таке.

Позивачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження посилань щодо зміни відповідачами предмету та підстав звернення з відповідними заявами, оскільки, як було вказано вище, порядок відведення земельних ділянок чітко врегульований Земельним кодексом України, потребує надання графічних матеріалів розміщення запланованої до відведення земельної ділянки та не передбачає альтернативної процедури. Отже, звернення громадян про відведення земельної ділянки у власність підлягають розгляду виключно у порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Крім того, суд вважає помилковим посилання позивача на Закон України "Про звернення громадян" в контексті оскарження дій Броварської міської ради Київської області, та голови Броварської міської ради Київської області Сапожка І.В. щодо розгляду заяв позивача від 02.11.2020 та від 12.11.2020 за відсутності позивача, не особисто керівником органу місцевого самоврядування, оскільки вказані заяви позивача про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва не є зверненням в розумінні Закону України "Про звернення громадян", та підлягали розгляду в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Стосовно тверджень позивача про те, що його заяви були розглянуті не особисто міським головою та не у присутності заявника, то відповідно до положень статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Стаття 20 цього ж Закону визначає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Отже, вимоги позивача мотивовані положеннями Закону України "Про звернення громадян", який, як було вказано вище не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, позаяк заява позивача про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва не є зверненням в розумінні Закону України "Про звернення громадян", та підлягала розгляду в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відтак, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності міського голови м. Бровари Броварської міської ради, який не розглянув заяви позивача від 02.11.2020 та від 12.11.2020 особисто та за присутності позивача та ненадання повної відповіді на заяву позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення та зобов`язання міського голови м. Бровари розглянути заяву ОСОБА_3 від 17.02.2021 особисто та в присутності ОСОБА_1 , з підстав та предмету звернення ОСОБА_1 , з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Крім того, в частині доводів апелянта стосовно допущення процедурних порушень при розгляді його заяв, колегія суддів зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція щодо значимості процедурних порушень викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Водночас, апелянтом не наведено дійсно істотних процедурних порушень, які могли вплинути на результат розгляду його заяв, а отже згадані доводи апелянта також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Оцінюючи вимогу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, де за наслідком апеляційного перегляду останній просить направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд до іншого судді, колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 315 КАС України регламентовано повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, якими передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Таким чином, процесуальним законом за наслідком перегляду апеляційним судом рішення суду взагалі не передбачено можливість направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд до іншого судді.

За наведених обставин та правового регулювання, суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а отже правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги - відсутні.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради, Броварського міського голови Сапожка Ігоря Васильовича про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко