Справа № 520/690/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 р. Справа № 520/690/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.02.23 по справі № 520/690/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, спонукання до виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період 01.05.2022р.-30.10.2022р. у розмірі 100.000,00грн. щомісячно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати заявою ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно п. 1 положення постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. за період з травня по жовтень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. за період з травня по жовтень 2022 пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що суб`єктом владних повноважень протиправно не проведено повної оплати часу служби у порядку п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до законодавства, отримання вказаних виплат належить військовослужбовцям, які, як беруть безпосередню участь у бойових діях, так і забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виходячи із системного аналізу вказаних нормативних документів у позивача існує безумовне право на виплату додаткової винагороди за вищезазначений період.

Позивач звертає увагу, що за квітень 2022 року була виплачена додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн., хоча він виконував тотожні бойові завдання, що і за наступні місяці, за які йому не було виплачено одноразову грошову допомогу.

На переконання позивача, судом першої інстанції було безпідставно покладено на позивача обов`язок доказування, а саме, що позивачу необхідно доказувати факт прийняття участі у бойових діях або безпосередньої особистої участі у заходах з оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

При цьому, у позовній заяві було зазначено, що під час військової служби, у період з квітня по жовтень 2022 року, позивач брав безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, які велися на території Харківської області, зокрема, позивач виконував завдання із евакуації поранених з передової, знаходячись під постійними обстрілами.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що згідно з абз. 3 п. 4 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національною гвардією України від 29.03.2022 року № 89 «Про окремі питання виплат військовослужбовцям Національної гвардії України» підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальнику) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище, ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь, військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Цей наказ командувача Національною гвардією України від 29.03.2022 року № 89 неухильно виконувався відповідачем, військовою частини НОМЕР_1 НГУ, тому наказ командира військової частина НОМЕР_1 НГУ, Відповідача, видався виключно на підставі рапорту командира підрозділу, де проходив службу Позива ОСОБА_1 , що виключає будь-яке свавілля з боку командування відповідача.

Представник відповідача зазначає, що додаткова винагорода підвищена до 100 000 (ста тисяч) гривень виплачується військовослужбовцям при особистому виконанні ними певних завдань, які визначені чинним -законодавством як бойові дії або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; чітке визначення бойових дій, в чинному законодавстві відсутнє, але зміст цього визначення можна з`ясувати на підставі наказу командувача Національною гвардією України від 29.03.2022 року № 89 «Про окремі питання виплат військовослужбовцям Національної гвардії України» та наказу міністерства внутрішніх справ України від 18.08.2022 року № 504; для безпосередньої участі в бойових діях та/або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії військовослужбовцю недостатньо проходити службу у військовій частині, військовослужбовці якої приймають безпосередню участь в бойових діях, для цього необхідно особисто приймати участь в виконанні певних бойових завдань.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що період часу 01.04.2022р.-31.10.2022р. охоплюється проходженням заявником військової служби на штатній військовій посаді фельдшера медичного пункту батальйону забезпечення (для Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України) у Військовій частині НОМЕР_1 .

За викладеними у позові твердженнями заявника, протягом 01.05.2022р.-31.10.2022р. військовослужбовець брав участь у бойових діях та заходах з оборони, відсічі і стримування агресії.

За викладеними у відзиві на позов твердженнями відповідача, заявник брав участь у бойових діях та заходах з оборони, відсічі і стримування агресії у період 24.02.2022р.-30.04.2022р., 10.05.2022р.-30.05.2022р., 01.07.2022р.-07.07.2022р. і за ці періоди пропорційно часу участі військовослужбовець отримав додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 100.000,00грн. за місяць. За решту періоду часу додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 була виплачена у сумі 30.000,00грн. за місяць пропорційно.

Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2023р. №237 заявник брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у Харківській області м. Харків у період 24.02.2022р.-30.04.2022р., 10.05.2022р.-30.05.2022р., 01.07.2022р.-07.07.2022р.

За твердженнями відповідача усім військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 у період 01.05.2022р.-31.10.2022р. призначалась та виплачувалась додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у фіксованому розмірі - 30.000,00грн., а тим військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях та у заходах з оборони, відсічі та стримування агресії сума винагороди збільшувалась до 100.000,00грн.

Цей довід відповідача підтверджується змістом складеної відносно заявника відомості про грошове забезпечення.

Згідно з наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2022р. №85 заявник у лютому 2022р. брав участь у бойових діях або заходах з оборони, відсічі та стримування збройної агресії і перебував при цьому безпосередньо в районах бойових дій 5 діб (24.02.2022р.-28.02.2022р.)

Згідно з наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2022р. №88 заявник у березні 2022р. брав участь у бойових діях або заходах з оборони, відсічі та стримування збройної агресії і перебував при цьому безпосередньо в районах бойових дій 31 добу (01.03.2022р.-31.03.2022р.)

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2022р. №127 заявник у квітні 2022р. брав участь у бойових діях або заходах з оборони, відсічі та стримування збройної агресії і перебував при цьому безпосередньо в районах бойових дій 30 діб (01.04.2022р.-30.04.2022р.)

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2022р. №207 заявник у травні 2022р. брав участь у бойових діях або заходах з оборони, відсічі та стримування збройної агресії і перебував при цьому безпосередньо в районах бойових дій 21 добу (10.05.2022р.-30.05.2022р.)

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022р. №208 заявник у липні 2022р. брав участь у бойових діях або заходах з оборони, відсічі та стримування збройної агресії і перебував при цьому безпосередньо в районах бойових дій 7 діб (01.07.2022р.-07.07.2022р.)

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2023р. №2 заявник у грудні 2022р. брав участь у бойових діях або заходах з оборони, відсіч та стримування збройної агресії і перебував при цьому безпосередньо в районах бойових дій 30 діб (02.12.2022р.-31.12.2022р.)

Згідно з наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022р. №313 та від 24.11.2022р. №323 у період 14.11.2022р.-23.11.2022р. заявник знаходився у відпустці за сімейними обставинами із збереженням грошового забезпечення.

Відповідно до складеної відносно заявника інформаційної довідки заявнику була призначена та виплачена (з утриманням військового збору) додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 понад 30.000,00грн. за лютий 2022р. у розмірі - 12.500,00грн., за березень 2022р. у розмірі - 70.000,00грн., за квітень 2022р. у розмірі - 70.000,00грн., за травень 2022р. у розмірі - 47.419,85грн., за липень 2022р. у розмірі - 15.806,45грн.

Не погодившись із повнотою оплати часу публічної служби в частині додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, заявник ініціював даний спір.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у ході розгляду справи не були підтверджені обставини порушення прав та інтересів заявника за рахунок неповної оплати часу служби у публічно-правових відносинах в частині призначення, обчислення і виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, отже вимоги позову належить залишити без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Національної гвардії України винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.21 Закону України від 13.03.2014р. №876-VII "Про Національну гвардію України", ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 (з 01.01.2008р.) та постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.).

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2008р. структура та розміри складових елементів грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

30.08.2017р. з цього ж самого питання КМУ було прийнято постанову №704 (далі за текстом - постанова КМУ №704), котра набула чинності з 01.03.2018р..

28.02.2022р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №168, якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. та до 100.000,00грн.

Пунктом 1 Постанови КМУ №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови КМУ№ 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р., яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022р.

Абз.3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно із п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Отже, з огляду на вказані норми можливо дійти висновку про те, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.

Крім того, за відповідності переліченим кваліфікаційним умовам громадянин набував право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 до 100.000,00грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 право на отримання додаткової винагороди до 100.000,00грн. було поширено на такі категорії осіб які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; 2) захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); 3) загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 (датою опублікування постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 є 19.07.2022р.) право на отримання додаткової винагороди до 30.000,00грн. було обтяжено додатковою кваліфікаційною ознакою - "пропорційно в розрахунку на місяць", а згідно з п.21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 повноваження з визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди було передані у відання керівників відповідних міністерств та державних органів.

Колегія суддів, аналізуючи зміну правових підходів законодавця до визнання умов набуття особою права на додаткову винагороду у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 вважає, що словосполучення "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" стосується виключно такої категорії публічних службовців як - особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Юридичні наслідки запровадженої постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 нової кваліфікаційної умови обчислення розміру додаткової винагороди - "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" з огляду на приписи ст.58 Конституції України підлягають поширенню на виключно відносини з оплати часу фактично виконаної служби, котрі склались не раніше від настання події оприлюднення постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 у газеті «Урядовий кур`єр» від 19.07.2022р. №156, позаяк значно погіршують фінансове становище громадянина.

Отже, у період 24.02.2022р. - 19.07.2022р. особи мають право на отримання у порядку п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 додаткової винагороди у фіксованому розмірі - 30.000,00грн. на місяць (тобто у сталому розмірі) із розрахунку відпрацьованих днів служби.

Після 20.07.2022р. обчислення розміру означеної додаткової винагороди повинно відбуватись згідно з п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 у межах від 0,1% до 100% обрахункового показника - максимальної величини виплати у 30.000,00грн.

З положень наведених норм права слідує, що управлінське волевиявлення з приводу визначення конкретного розміру додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у межах до 30.000,00грн. або у межах до 100.000,00грн. є виключною прерогативою суб`єкта владних повноважень, свобода адміністративного розсуду якого обмежена запровадженим ст.8 Конституцією України принципом верховенства права в частині неприпустимості вчинення свавілля та запровадженою нормами Закону України від 06.09.2012р. №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" неприпустимістю дискримінації як неоднакового ставлення до однакових осіб в однакових умовах.

При цьому, слід зазначити, що вимога особи про виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у бажаному розмірі одночасно означає і несформульоване текстуально, але існуюче у реальності звинувачення відповідної компетентної військової посадової особи (командира, начальника) у неправильному обліку часу військової служби, у неправильній кваліфікації умов несення військової служби, у неправильному визначенні розміру додаткової винагороди.

Оскільки і заявник, і згадана компетентна військова посадова особа (командир, начальник) особисто та безпосередньо виконують завдання із захисту суверенітету України та територіальної цілісності України, то суд не знаходить у останньої об`єктивних мотивів існування будь-якого інтересу до вчинення відносно заявника протиправного управлінського волевиявлення в частині обліку часу військової служби, кваліфікації умов несення військової служби, визначенні розміру додаткової винагороди, окрім неприязні, помсти, конфлікту.

Проте, матеріали справи таких доказів відносно обставин спірних правовідносин не містять.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, подані суб`єктом владних повноважень на вимогу суду першої інстанції докази стосовно умов проходження заявником військової служби у період 01.05.2022р.-31.10.2022р. не містять ознак дефектів/вад/недоліків та спростовують обставини особистої та безпосередньої участі заявника у бойових діях або заходах з оборони, відсічі чи стримування збройної агресії ворога із фізичним знаходженнях у районах бойових дій чи районах проведення згаданих заходів.

Доводів про подання заявником рапортів про команді стосовно неправильної кваліфікації будь-яким із безпосередніх чи прямих командирів умов проходження військової служби у тексті позову заявником не викладено, доказів на підтвердження цих доводів матеріали справи не містять.

Натомість, аргументи суб`єкта владних повноважень про непідтвердження обставин безпосередньої та особистої участі заявника у бойових діях або у заходах з оборони, відсічі і стримування збройної агресії із фізичним знаходженням у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії відповідають положенням Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (затверджена наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022р. №89) і положенням Порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (затверджені наказом МВС України від 18.08.2022р. №504; зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 12.09.2022р. за №1037/38373).

Тому відсутність скарг заявника на неправильну кваліфікацію умов проходження військової служби, відсутність бойових наказів (бойових розпоряджень), відсутність записів у журналах бойових дій або журналах ведення оперативної обстановки, бойових донесень, книгах служби нарядів та подій, що відбувалися, у постових відомостях під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку), на який було здійснено збройний напад, відсутність рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), періодів (кількості днів) участі військовослужбовця в бойових діях або заходах, відсутність посилань заявника на обставини грошового забезпечення іншого військовослужбовця, котрий у цей же самий час діяв у співставних умовах, унеможливлюють визнання судом у якості доказаних відображених у тексті позову аргументів заявника.

За змістом постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 відсутність наказу суб`єкта владних повноважень про призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у конкретній сумі унеможливлює проведення грошового платежу (ініціювання переказу коштів) на користь громадянина.

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що суб`єктом владних повноважень відносно заявника були видані накази про призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2020р. №168 за спірний період у фіксованому розмірі - 30.000,00грн., а також понад 30.000,00грн. за лютий 2022р. у розмірі - 12.500,00грн., за березень 2022р. у розмірі - 70.000,00грн., за квітень 2022р. у розмірі - 70.000,00грн., за травень 2022р. у розмірі - 47.419,85грн., за липень 2022р. у розмірі - 15.806,45грн.

Наказів про призначення означеної додаткової винагороди у більшому розмірі суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не видавав.

Отже, у спірному випадку встановлено, що довідок командира військової частини, в якій проходив службу позивач, про його безпосередню участь у бойових діях у спірний період або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, до відповідача не надходило.

Тобто, у відповідача не існувало правових підстав для виплати позивачу додаткової винагороди за спірні періоди, виходячи із розрахунку 100000грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Таким чином, враховуючи те, що у відповідача не існувало документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях за спірний період або заходах, складення яких передбачено Окремим дорученням, і складення таких документів не залежало від волі відповідача, то відсутні підстави стверджувати про те, що у спірних відносинах Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України допущено протиправну бездіяльність. Наслідком такого висновку є і висновок про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у ході розгляду справи не були підтверджені обставини порушення прав та інтересів заявника за рахунок неповної оплати часу служби у публічно-правових відносинах в частині призначення, обчислення і виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, то вимоги позову належить залишити без задоволення.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року по справі № 520/690/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 по справі № 520/690/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва