Справа № 420/17438/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/17438/22
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (АДРЕСА_1) Південного регіонального Управління Державної прикордонної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного загону (АДРЕСА_1) Південного регіонального Управління Державної прикордонної служби від 20.11.2022 року №2331 про відмову в перетині державного кордону України, громадянину який досяг 16-річного віку, якою відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у перетині державного кордону на виїзд з України.

В позовній заяві позивач вказує, що має право на перетин державного кордону України на виїзд з України, оскільки є студентом іноземного навчального закладу. Стверджує, що він не підлягає мобілізації в період воєнного стану, а також наголошує, що ним подано усі документи, достатні для надання йому права виїзду за кордон.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського адміністративного суду від 06 лютого 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 станом на 20.11.2022 не підлягав призову на військову службу під час мобілізації і, прибувши до міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України 18.08.2022 року, мав право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно з п.2-6 Правил перетинання державного кордону не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано конкретних документів, які повинні були бути подані позивачем для виїзду за кордон.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, НОМЕР_1 прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів апелянт зазначив, що позивач не наділений автоматичним правом перетину державного кордону в умовах воєнного стану. Право на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану під час мобілізації є різними за своєю правовою природою та законодавчими нормами, якими вони регулюються, та визначаються різними органами - суб`єктами владних повноважень..

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якій заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване рішення.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (а.с.7, 9).

20.11.2022 року позивач мав намір перетнути кордон України.

Рішенням від 20.11.2022 року №2331, прийнятим начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону, лейтенантом ОСОБА_2 відмовлено позивачеві в перетинанні державного кордону України, як громадянину України, який досяг 16 річного віку (а.с.24).

Відповідно до змісту вказаного рішення, на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року»» позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Законність вказаного висновку є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно абз.1 ч.3 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року№1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин, далі - Закон №1710-VI) пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону №1710-VI прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Згідно із ч.1 ст.14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах 1, 3 статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-XII (далі - Закон №3857-XII, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Частиною 1 статті 6 Закону №3857-XII встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України, які функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Між тим, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, який триває до теперішнього часу.

Згідно статей 1, 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII ( далі - Закон №389-VIII, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII врегульовано, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 ( далі -Правила №57, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Згідно п.2 цих Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п.2-6 Правил №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В свою чергу, ст.23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану, окрім винятків, встановлених чинним законодавством.

Аналіз вищенаведених правових норм дає судовій колегії підстави для висновку, що відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації та перетин державного кордону в умовах воєнного стану під час мобілізації за своєю правовою природою та законодавчими нормами не є тотожними поняттями.

Колегія суддів зауважує, що здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, хоча і віднесені законом до числа військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте цій категорії осіб не надано право на перетин Державного кордону України згідно прямого застереження, наведеного у пункті 2-6 Правил №57 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №399 від 01.04.2022 року).

Колегія суддів встановила, що позивач згідно довідки Вищої школи туризму та готельної справи у Гданську від 22.08.2022 року був прийнятий на навчання на період з 01.10.2022 року по 30.09.2025 року на стаціонарну програму першого ступеня за напрямом підготовки «Туризм і відпочинок» на платній основі та продовжує це навчання на 1 семестрі/перший рік, навчання за стаціонарною програмою почнеться 01.10.2022 року. (а.с.10-13).

Крім того, Шевченківським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України м. Харкова видано довідку від 24.09.2022 року №2/266 для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. У довідці зазначено, що відповідно до статті 17 п.9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає. Вказане підтверджуються також відміткою у військово-обліковому документі (а.с.20, 22).

Зазначені документи дійсно беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_3 належить до категорії осіб, визначених в абз.2 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, тобто не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з цим, в силу вищенаведених положень Правил перетинання державного кордону України №57, позивач, хоча й не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, ця обставина жодним чином не гарантує йому беззаперечного права на перетинання державного кордону для виїзду з України, оскільки таке право позивача в умовах воєнного стану обмежене.

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем при перетині кордону не було надано документів, які б надавали йому право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення посадової особи Державної прикордонної служби є правомірним.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення про заборону виїзду є разовим і при пред`явленні позивачем повного пакету документів, які надають право на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину кордону України за наявності на це законних підстав.

У відповідності із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року - скасувати, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.