Справа № 240/3392/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/3392/23

категорія 111030700

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, що були складені Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме: №00088/09-01 від 03.01.2023 на 10 000 грн., №00089/09-01 від 03.01.2023 на суму 17 000 грн., №08090/09-01 від 03.01.2023 на суму 17 000 грн., №00091/09-01 від 03.01.2023 на суму 1 020 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем проведена фактична перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 - магазин-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". За результатами перевірки контролюючим органом складено акт перевірки №11766/09-01/20 від 02.12.2022 та винесено податкові повідомлення-рішення в яких зазначено про порушення фізичною особою-підприємцем ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії, на підставі порушення постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімально оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, в частині реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, а також порушення п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України №2755 за ненадання документів при здійсненні податкового контролю на запит ГУ ДПС від 25.11.2022.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу та зазначає, що дії контролюючого органу та оскаржувані рішення є протиправними з огляду на проведення перевірки з порушенням встановленого порядку, а процедурні документи, складені відповідачем, містять недостовірні дані, що призвело до помилкових висновків викладених в акті фактичної перевірки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 23.03.2023 об 12 год. 00 хв.

Через відділ документального забезпечення суду від 22.03.2023 представником Головного управління ДПС у Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Аргументуючи свої заперечення зазначає, що в ході перевірки встановлено, що суб`єктом господарювання допущено перерва в дії ліцензій на право торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Зазначив, що відповідно до фіскальних чеків від 18.09.2020 по реєстратору розрахункових операцій були реалізовані алкогольні напої на суму 198,00 грн. та тютюнові вироби без ліцензії на суму 268,00 грн., чим порушено ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального". Вказує, що під час перевірки встановлено факт наявності в реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін та такі напої, що встановлено постановою КМУ №957 від 30.10.2008 та не надано документи при здійсненні податкового контролю. А тому представник вважає, що ГУ ДПС у Житомирській області правомірно винесено рішення про застосування фінансових санкцій.

Протокольною ухвалою суду від 23.03.2023 підготовче засідання відкладено на 11.04.2023 об 12 год. 20 хв.

06.04.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечує щодо доводів відповідача та вказує, що 18.09.2020 є останньою датою перед закінченням терміну дії ліцензій, наданих позивачу на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, чим позивач безпосередньо і скористався.

Протокольною ухвалою від 11.04.2023 судом, заслухавши думку сторін, без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 02.05.2023 об 11 год. 00 хв.

02.05.2023 від представника ГУ ДПС у Житомирській області надійшли додаткові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В судовому засіданні 02.05.2023 року суд, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалив що подальший розгляд справи відбуватиметься в письмовому провадженні.

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-27-В від 01.05.2023 у період з 05 травня по 12 травня 2023 року головуюча суддя перебувала у щорічній відпустці.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється фізичною особою-підприємцем та зареєстрована платником єдиного податку. Місце провадження господарської діяльності АДРЕСА_1 - магазин-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

На підставі наказу ГУ ДПС №2284-п від 22.11.2022 посадовими особами проведена фактична перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 - магазин-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та за її результатами складено акт фактичної перевірки №11766/09-01/20 від 02.12.2022.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

- ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", (в частина роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії);

- постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімально оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (із змінами та доповненнями), в частині реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої;

- п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України №2755 за ненадання документів при здійсненні податкового контролю на запит ГУ ДПС від 25.11.2022.

На підставі встановлених порушень, викладених в акті фактичної перевірки від 02.12.2022, винесено податкові повідомлення-рішення:

- №00090/09-01/ від 03.01.2023 - застосовано штрафну санкцію в розмірі 17000 грн. за порушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (в частина роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії);

- №00089/09-01/ від 03.01.2023 - застосовано штрафну санкцію в розмірі 17000 грн. за порушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (в частина роздрібної торгівлі тютюновими виробами без ліцензії);

- №00088/09-01/ від 03.01.2023 - застосовано штрафну санкцію в розмірі 10000 грн. за порушення постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімально оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (із змінами та доповненнями), в частині реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої;

- №00091/09-01/ від 03.01.2023 - застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020 грн. за порушення п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України №2755 за ненадання документів при здійсненні податкового контролю на запит ГУ ДПС від 25.11.2022.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомлення-рішеннями та рішеннями ДПС України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Щодо податкового повідомлення-рішення №00091/09-01/ від 03.01.2023 яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) на суму 1020,00 грн., суд зазначає таке.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пунктів 85.6 та 85.7 статті 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

З аналізу наведених норм слідує, що після початку проведення перевірки у платника податків виникає обов`язок надати усі документи, необхідні для проведення перевірки, а у разі відмови платника податків надати документи контролюючим органом складається акт відмови у наданні документів у довільній формі.

Судом встановлено, що на підставі наказу ГУ ДПС у Житомирській області №2284-п від 02.12.2022 посадовими особами 25.11.2022 проведена фактична перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 - магазин-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Як слідує з матеріалів справи, у день перевірки позивачу посадовими особами було вручено запит про надання документів, в якому просили надати копії документів, а саме: накладні отриманих партій алкогольних та тютюнових виробів зазначених у додатку №1, які були реалізовані 18.09.2022 та надати вказані документи за місцезнаходженням платника податків або за адресою: м. Житомир, площа Перемоги, 2, кабінет №419 - 28.11.2022 до 09 год. 00 хв.

На виконання зазначеної вимоги, рекомендованим поштовим відправленням №921, яке отримано податковим органом 01.12.2022р. позивач листом від 28.11.2022 повідомив контролюючий орган, що запитувані документи можуть бути надані ним за місцем здійснення господарської діяльності позивача, під час проведення фактичної перевірки.

Таким чином, позивач обрав один з можливих варіантів надання податковому органу документів та діяв у строк та порядку, що був передбачений у самому запиті.

Однак, 06.12.2022 позивачем отримано поштове відправлення вмістом якого були наступні документи:

1. Акт (довідка) фактичної перевірки від 02.12.2022р.

2. Акт ненадання документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо № 851 від 01.12.2022р.

В акті перевірки зазначено, що витребувані письмовим запитом від 25.11.2022 року б/н копії документів були надані під час проведення фактичної перевірки не в повному обсязі, чим порушено п. 85.2 ст. 85 ПКУ.

Позивач заперечує проти даного факту, зазначаючи, що під час проведення перевірки за місцем діяльності, жоден з актів посадовими особами не складався, а тільки було вручено запит про надання документів; платник податків скористався правом надати запитувані податковим органом документи шляхом надання таких за його місцезнаходженням, відповідно до наданого права, що передбачено у самому запиті; акт №851 від 01.12.2022 року про ненадання документів, складено не за місцем проведення перевірки. Позивачу до огляду чи підпису запропоновано не було, зі змістом відповідного акту позивач ознайомився лише після його надсилання разом з актом перевірки. Факт відмови не мав місце та спростовується документально. На момент складення відповідного акту у посадових осіб вже була наявна відповідь на запит, котра не містила відмови в наданні документів.

Судом встановлено, що позивачем обрано спосіб надання службовим особам контролюючого органу документів, що стосуються предмету перевірки, саме за місцезнаходженням платника податків, що передбачено у самому запиті. Однак, контролюючим органом проігноровано обраний позивачем спосіб та вони не з`явились для їх ознайомлення за місцезнаходженням платника податків, а тому, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави для застосування вказаної штрафної санкції.

Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження ненадання позивачем документів на запит контролюючого органу у повному обсязі, а, отже, не довів факт порушення позивачем п. 85.2 ст. 82 Податкового кодексу України при проведенні перевірки.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №00091/09-01/ від 03.01.2023 на суму 1 020,00 грн. підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень №00090/09-01/ та №00089/09-01/ від 03.01.2023, в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Стаття 1 Закону №481/95-ВР визначає, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Статтею 16 Закону №481/95-ВР встановлено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Згідно з абзацом 6 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

За змістом статті 15 Закону №481/95-ВР, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.

У заяві на видачу ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами зазначається адреса місця торгівлі.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Таким чином, Законом №481/95-ВР лише встановлюється, що ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік.

При цьому, Закон №481/95-ВР не визначає з якої дати суб`єкт господарювання набуває право на здійснення ліцензійної господарської діяльності та якою датою закінчується цей термін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609 затверджений Перелік органів ліцензування, до яких відносяться територіальні органи ДФС.

Зразки ліцензій на право здійснення експорту, імпорту, оптової та роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами затверджені наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі від 14.05.1996 року №260.

Крім того, наказом Державної фіскальної служби України від 24.10.2014 року №213 затверджені Рекомендації щодо організації роботи головних управлінь ДФС України із приймання документів та видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

За змістом наказу Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі від 14.05.1996 року №260 до реквізитів, які повинна мати ліцензія, входять, зокрема, реєстраційний номер ліцензії, дата реєстрації; термін дії "з" - "до"; дата видачі ліцензії.

Таким чином, дата реєстрації; термін дії; дата видачі ліцензії є окремими даними, які зазначаються в ліцензії.

Згідно матеріалів справи позивач отримав ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 13.09.2019 за №1902491 термін дії якої встановлено з 18.09.2019 до 18.09.2020 та ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами від 13.09.2019 за №1902079 термін дії якої встановлено з 18.09.2019 до 18.09.2020.

Як зазначив представник відповідача у відзиві, відповідно до фіскальних чеків від 18.09.2020 №13883, №13884, №13885, №13886, №13887 по реєстратору розрахункових операцій № були реалізовані алкогольні напої на суму 198,00 грн. та тютюнові вироби без ліцензії на суму 268,00 грн., чим порушено ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (а.с. 81).

Податковий орган виходив із того, що останнім днем дії ліцензії позивача на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами терміном дії з 18.09.2019 до 18.09.2020 слід вважати 17.09.2020.

Статтями 251, 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі diesadquem.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день diesadquem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Отже, термін дії ліцензії був встановлений контролюючим органом шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим, така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 року по справі №803/350/17 та від 30.01.2019 року по справі №815/4128/16.

Враховуючи вищевикладене, строк дії дозвільного документа, протягом якого суб`єкт може провадити відповідну господарську діяльність, спливає у відповідний місяць та число останнього року строку, який визначений у спеціальному дозволі, тобто о 23:59 годині останнього дня визначеного строку.

Таким чином, суд встановив, що здійснений ФОП ОСОБА_1 роздрібний продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів 18.09.2022 року був вчинений у межах строку дії ліцензії, у зв`язку із чим, застосування штрафу в розмірі 17 000 грн. є безпідставним, а тому спірне рішення про застосування фінансових санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення №00088/09-01/ від 03.01.2023 щодо правомірності застосування до позивача відповідальності за порушення вимог постанови КМУ №957 від 30.10.2008 (із змінами та доповненнями), що полягало в роздрібній торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими від мінімально встановлених, суд зазначає наступне.

Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон України №481/95-ВР) визначені основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом- сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів па території України.

Статтею 1 Закону України № 481/95-ВР визначено, що - мінімальні оптово- відпускні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари.

Відповідно до статті 18 Закону №481/95 передбачено надання Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Кабінет Міністрів України постановою від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі Постанова №957, в редакції на час виникнення спірних відносин) установив розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2021 №17 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» (далі Постанова №17) внесено зміни та затверджено розмір мінімальних роздрібних цін на вина ігристі та вина газовані, зброджені напої, вина (напої) ароматизовані ігристі (газовані), фактична міцність яких вища за 1,2 відсотка об`ємних одиниць етилового спирту, але не вища за 15 відсотків об`ємних одиниць етилового спирту, за умови, що етиловий спирт, який міститься у готовому продукті, має повністю ферментне (ендогенне) походження, які розливаються у пляшки, закорковані спеціальними пробками для таких напоїв типу «гриб», що утримуються на місці за допомогою стяжок або застібок, та/або мають надмірний тиск, спричинений наявністю діоксиду вугленю у розчині на рівні не менше 1 бар при температурі 20°С у скляній тарі місткістю 0,7л.та 0,75л. (коди виробів згідно з УКТ ЗЕД 2204 10, 2204 21, 2204 21 06 00, 2204 21 07 00, 2204 21 08 00, 2204 21 09 00, 2204 29 10 00, 2205 10 10 00, 2205 90 10 00, 2205 00 39 00), на рівні 109,00 грн.

Під час перевірки встановлено факт наявності в реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, що встановлено постановою Кабінету Міністрів України, від 30.10.2008 № 957 (із змінами та доповненнями), а саме: в реалізації на момент перевірки знаходилась одна пляшка шампанського «Советское» ємкістю 0.75 літра, 12% за ціною 102,00 грн (встановлена мінімальна роздрібна ціна на дану групу товару код УКТЗЕД 2204 10 з 26.01.2021 - 109,00 грн.). Встановлене порушення підтверджується видатковою накладною №ха-000083 від 19.11.2022 та фіскальним чеком №7907 від 21.11.2022 який підтверджує факт реалізації товару (а.с. 79-80).

Відповідно до ст.17 Закону, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас суд зазначає, що позовна заява не містить письмових обґрунтувань та доказів спростування вказаного порушення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині застосування до позивача відповідальності у розмірі 10 000 грн за порушення вимог постанови КМУ №957 від 30.10.2008 (із змінами та доповненнями).

Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу, то судом враховується, що відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Судом встановлено, що на момент вирішення питання про розподіл судових витрат позивачем надано суду: орієнтовний розрахунок судових витрат від 27.01.2023, витяг з Угоди про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2023, копія ордера на надання правничої (правової) допомоги №1341067 від 27.01.2023 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Суд звертає увагу, що у наданих представником позивача до матеріалів справи документах не відображено, кількості витраченого адвокатом на виконання робіт (надання послуг) часу (годин), вартості години за певний вид послуги, детального опису робіт проведених адвокатом (наданих послуг), позивачем не конкретизовано та необґрунтовано витрачений час на правничу допомогу, не деталізовано, які роботи проведені адвокатом в рамках надання послуг.

Також в питанні надання доказів суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тобто не додержані приписи ч. 4 ст. 134 КАС України, підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Суд зазначає, що вимога подання детального опису є обов`язковою і пов`язана з тим, що розмір гонорару та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, не є тотожними. Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку суму, але відшкодуванню за нормами КАС України підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, зокрема детальним описом робіт (наданих послуг).

Також, для вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу мають бути надані, зокрема, докази, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку - квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача не надано доказів їх реальної сплати, зокрема не надано банківських розрахункових документів (платіжного доручення чи приходного касового ордера).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в сумі 4 294,40 грн., (1 073,60 грн., що був сплачений за подання цього позову відповідно до квитанції від 26.01.2023 №341 + 3 220,80 грн., що був сплачений на виконання вимог про залишення позовної заяви без руху від 14.02.2023, відповідно до квитанції від 20.02.2023 №376). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 220,80 грн, які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 177, 241-245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд -

вирішив:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003. РНОКПП/), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №00090/09-01/, №00089/09-01/ та №00091/09-01/ від 03.01.2023.

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на користь Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 3 220 (три тисячі сто двісті двадцять) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеномустаттею 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленимистаттями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

19 травня 2023 р.