Справа № 620/290/21
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Чернігів Справа № 620/290/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

визнати незаконним та скасувати рішення № 2500-0346-8/31453 від 25.08.2020 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру";

зобов`язати призначити та виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію за вислугою років з 12.08.2020 з розрахунку 90% від розміру заробітної плати згідно довідки про складові заробітної плати, виданої прокуратурою Чернігівської області за № 18-182 від 12.08.2020 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-III.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії стаж вислуги, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" складає більше 20 років. До нього входить половина строку навчання за спеціальністю «Правознавство у Київському національному університеті імені Т.Шевченка за період з 01.09.1994 по 25.06.1999, робота в органах прокуратури (на різних посадах з 09.10.2001 по дату звернення за призначенням пенсії 12.08.2020), що підтверджується копією трудової книжки. Стаж роботи на посаді прокурорів склав 17 років 10 місяців 10 днів. Вважає, відмову Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" незаконною та необґрунтованою, прийняту всупереч вимог чинного законодавства, оскільки вона має право для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 за заявою позивачки провадження у справі зупинено до набрання чинності рішення Верховного Суду у адміністративній справі №620/2767/19.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 провадження у справі поновлено.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачці у задоволенні позову, посилаючись на те, що відмова у призначенні пенсії за вислугу років є законною та обґрунтованою, оскільки у позивачки відсутній необхідний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років 24 роки 6 місяців навіть за умови зарахування половини строку навчання і період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з пакетом документів для призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.13-14).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом за №2500-0346-8/31453 від 25.08.2020 відмовило позивачці в призначенні пенсії через відсутність у неї необхідної вислуги для призначення пенсії, оскільки на момент звернення чинним є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697, а частина перша статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789 від 05.11.1991 втратила чинність (а.с.15-16).

На обґрунтування відмови відповідач у згаданому листі також зазначив, що згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII пенсія за вислугу років прокурорським працівникам у період з 01.10.2019 по 30.09.2020 призначається за наявності стажу (вислуги років), що дає право на пенсію - 24 роки 6 місяців, з яких стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих має становити не менше 14 років 6 місяців.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час звернення позивачки за призначенням пенсії набрав чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII).

З огляду на набрання чинності Законом № 1697-VII втратили чинність положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років, та розміру такої пенсії.

Своєю чергою стаття 86 Закону № 1697-VII визначає підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років. Зокрема, відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Судом встановлено, що на момент звернення із заявою про призначення їй пенсії загальна вислуга років позивачки склала 20 років 3 місяці 08 днів, а саме: періоди роботи в прокуратурі Чернігівської області з 09.10.2001 по 07.06.2006 та з 05.12.2006 по 31.03.2007, з 18.09.2007 по 19.05.2012 та з 31.05.2012 по 11.08.2020, що становить 17 років 10 місяців 10 днів, половину періоду навчання на юридичному факультеті в Київському університеті імені Т.Г.Шевченка з 01.09.1994 по 25.06.1999 2 роки 4 місяці 28 днів.

Беручи до уваги вказані положення статті 86 Закону № 1697-VII, суд зазначає, що стаж роботи ОСОБА_1 на час її звернення до відповідача (12.08.2020) є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII.

Одночасно слід зауважити, що зважаючи на дію законів у часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону № 1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді, у постанові від 04.03.2020 (справа № 265/6322/16-а) Верховний Суд дійшов таких висновків:

«Відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01 жовтня 2011 року (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше)».

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, слід констатувати, що позивачка станом на 01.10.2011 не мала необхідного загального стажу роботи для призначення пенсії (20 років), а отже у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у вказаній редакції).

З огляду на те, що позивачка не набула такого права, то неможливо стверджувати й про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивачка, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні в справі «Великода проти України» (№ 43331/12, від 03.06.2014), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, оскільки стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону № 1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ позивачка не набула права на призначення пенсії за вислугу років, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у цій справі немає.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-а, м. Чернігів, 14005, ).

Повне рішення суду складено 17 травня 2023 року.

Суддя О.Є. Ткаченко