Справа № 160/571/23
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/571/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року (головуючий суддя - Калугіна Н.Є.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях ЛТД»

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укршлях ЛТД» (далі - Позивач) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - Відповідач-1), Державної податкової служби України (далі - Відповідач-2), в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 7412379/44655052 від 30.09.2022 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 13 від 27.07.2022 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях ЛТД» №13 від 27.07.2022 року датою її подання;

- стягнути з Відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях ЛТД» судові витрати у розмірі 6481,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Укршлях ЛТД» про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях ЛТД» 2000,00 грн (дві тисячі 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях ЛТД» 2000,00 грн (дві тисячі 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду обґрунтовано тим, що оцінивши наявні в матеріалах справи докази, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх обґрунтованість, розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам адвокатських послуг, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суті виконаних послуг, а також враховуючи конкретні обставини справи, яка не є значної складності та розглядалася в спрощеному провадженні, суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000,00 грн є обґрунтованою, співмірною, реальною та адекватною наданим у справі правничим послугам, та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач-1, із посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати додаткове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо співмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу не було належним чином враховано, що розмір гонорару за ведення справи є неспівмірним з ціною позову, складністю справи і виконаних робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, а погодинні ставки є завищеними, і вартість послуг значно завищена. Крім того, на думку Відповідача-1, витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не можуть бути відшкодовані, оскільки не є обов`язковими для відшкодування відповідно до законодавства. Крім того, справа яка розглядається по своїй суті є не складною, й слухається вона в порядку спрощеного провадження. Доводи і позиція Позивача протягом усього часу розгляду справи не змінювалася, що проявляється у змісті заяв по суті справи. Відповідач-1 також зазначив, що роботи про які зазначено в акті на суму 4000 грн, адвокатом витрачено занадто велику кількість часу на аналіз законодавства, підготовку документів, підготовку до розгляду справи у суді тощо, але з огляду на незначну складність справи, ці речі не вимагають такої кількості часу як про це вказано в детальному описі робіт та акті про надання правової допомоги, крім того, більшість цих дій взагалі можна було б і не вчинювати оскільки не зрозуміло як вони вплинули на результат справи. Позивачем не було надано детальний опис виконаних робіт, у зв`язку не можливо зрозуміти, яку саме роботу було виконано, як вона вплинула на розгляд означеної справи. Додатково Відповідач-1 наголосив, що обсяг робіт і час, витрачений на підготовку процесуальних документів, є явно неспівмірними із складністю виконаних адвокатом робіт, а зміст і доводи заяв по суті є ідентичними доводам, викладеним у інших процесуальних документах, а наведене обґрунтування позиції сторони становить значно меншу частину документа, ніж сам документ. З огляду на вищенаведене Відповідач-1 дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині третій статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною ж першою статті 138 КАС України передбачено встановлення судом розміру витрат, пов`язаних, зокрема, з підготовкою справи до розгляду, на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

В той же час, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у даній справі адміністративний позов задоволено.

13 березня 2023 року Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати з професійної правничої допомоги у розмірі 4000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн, представником Позивача надано до суду: договір про надання правової допомоги б/н від 20.07.2022, додаткові угоди №1, №2, №3, акти приймання-передачі наданих послуг №1, №2, №3, виписку з банківського рахунку від 07.03.2023 (а.с. 143-150).

Відповідно до п. 1.1 договору про надання правничої допомоги б/н від 20.07.2022 клієнт (ТОВ «Укршлях ЛТД») доручає, а адвокат (Бойко П.Ю.) бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що за надання правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі погодженому додатками до Договору. Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Позитивним результатом вважається також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що будь-які доповнення до договору мають юридичну силу в разі викладення їх у письмовій формі шляхом укладення Додаткової угоди, такі доповнення набирають чинності з моменту підписання сторонами або їх уповноваженими представниками.

Відповідно до додаткової угоди №3 від 27.10.2022 до договору, сторонами погоджено, що клієнт доручає адвокату здійснити всі необхідні дії щодо оскарження рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області №7412379/44655052 від 30.09.2022 про відмову в реєстрації податкової накладної №13 від 27.07.2022 року та здійснити усі дії направлені на зобов`язання контролюючих органів зареєструвати податкову накладну, а адвокат приймає вказане доручення та зобов`язується вчинити усі належні дії з метою виконання доручення.

У додатковій угоді №3 сторони домовились узгодити розмір гонорару адвоката за виконання доручення, передбаченого п. 1 додаткової угоди, який становить - 4000 грн (п. 2 додаткової угоди №3).

Гонорар сплачується клієнтом протягом 7 (семи) робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг. (п. 3 додаткової угоди №3).

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг до договору б/н від 20.07.2022, підписаного сторонами 31.10.2022 без зауважень, адвокат надав, а клієнт прийняв правничі послуги за договором, а саме: збір на правовий аналіз інформації, що стосується предмету спору - 1 год; огляд судової практики ВС, КАС ВС в аналогічних спорах, розроблення стратегії захисту порушеного права та законних інтересів клієнта в найбільш ефективний спосіб - 1 год; підготовка і складання від імені клієнта позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підготовка та оформлення письмових матеріалів, що додаються до позовної заяви, організація процедури сплати клієнтом судового збору, оформлення копій доданих письмових доказів до позовної заяви - 4 год. Сторони погодили, що за надані послуги клієнт має сплатити гонорар у розмірі 4000 грн протягом 7 (семи) робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області заперечуючи проти заявленої до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу зазначило, що: витрати на аналіз законодавства, судової практики, не можуть бути відшкодовані, оскільки не є обов`язковими для відшкодування відповідно до законодавства; справа яка розглядається по своїй суті є не складною, й слухається в порядку спрощеного провадження; доводи і позиція Позивача протягом усього часу розгляду справи не змінювалася, що проявляється у змісті заяв по суті справи; на роботи про які зазначено в акті на суму 4000 грн, адвокатом витрачено занадто велику кількість часу, зокрема, на аналіз законодавства, підготовку документів, підготовку до розгляду справи у суді тощо, але з огляду на незначну складність справи, ці речі не вимагають такої кількості часу як про це вказано в детальному описі робіт та акті про надання правової допомоги, крім того, більшість цих дій взагалі можна було б і не вчинювати, оскільки не зрозуміло, як вони вплинули на результат справи; відсутній детальний опис, які ж саме дії були вчинені та як ці дії вплинули на розгляд справи по суті.

Щодо посилань Відповідача-1 на відсутність детального опису робіт, суд першої інстанції правильно зазначив, що фактично детальний опис робіт, виконаних адвокатом в межах надання Позивачу професійної правничої допомоги у цій справі, викладено в акті приймання-передачі наданих послуг №3 від 31.10.2022.

Стосовно доводів Відповідача-1 про те, що витрати на аналіз законодавства, судової практики, не можуть бути відшкодовані, оскільки не є обов`язковими для відшкодування відповідно до законодавства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI встановлено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Таким чином, до правової допомоги належить також надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, що може включати в себе й попередній аналіз законодавства і судової практики, що свідчить про необґрунтованість доводів Відповідача-1 про відсутність підстав для відшкодування витрат понесених за надання такої правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Відповідач-1, заперечуючи щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та кількості часу, витраченого на надання правової допомоги, не наводить доводів щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, яка б, на його думку, в межах спірних правовідносин була обґрунтованою та співмірною та щодо кількості часу на аналіз законодавства, підготовку документів, підготовку до розгляду справи у суді тощо, яка була б достатньою та розумною для вчинення зазначених дій.

Отже, враховуючи заперечення Відповідача-1 щодо стягнення судових витрат, складність справи, ціну позову та значення справи для сторони, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, у тому числі і розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, керуючись засадою розумності у визначенні розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 23 березня 2023 року підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі №160/571/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов