Справа № 400/532/23
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/532/23

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О..

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 06.03.2023р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року та ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського апеляційного суду про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2023р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївського апеляційного суду про визнання протиправним рішення від 21.07.2022р. №2-10/13/2022 про відтермінування надання запитуваної інформації до закінчення строку дії воєнного стану в Україні; зобов`язання надати інформацію згідно запиту від 18.06.2022р. відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»; визнання протиправними дій, що полягають у направленні до Служби безпеки України копії запиту від 18.06.2022р. на виконання п.2 рішення Ради суддів України від 25.02.2022р. №11; зобов`язання утриматись від направлення Службі безпеки України будь-яких копій запитів на інформацію на виконання вимоги п.2 рішення Ради суддів України від 25.03.2022р. №11.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що оскаржуване рішення про відтермінування надання відповіді на запит на публічну інформацію порушує її конституційне право на інформацію. Також, направлення відповідачем на адресу Служби безпеки України копії запиту позивача на виконання вимог п.2 рішення Ради суддів України від 25.03.2022р. №11 є протиправним, оскільки порушує конституційні гарантії, права, свободи та інтереси позивача, встановлені ч.2 ст.19 ч.ч.1,2 ст. 32 Конституції України, Законами України «Про доступ до публічної інформації» та «Про захист персональних даних».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.03.2023р. позов задоволений частково; визнано протиправним рішення Миколаївського апеляційного суду, яким повідомлено про відстрочення надання інформації до закінчення строку дії воєнного стану в Україні; зобов`язано Миколаївський апеляційний суд надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 18.06.2022р. відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.03.2023р. відмовлено позивачу в ухваленні додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу з підстав відсутності детального опису робіт, доказів понесення судових витрат.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких посилається на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішені справи вимог законодавства, неповне з`ясування обставин справи, внаслідок чого просить: рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти у цій частині нове про задоволення позовних вимог; ухвалу суду про відмову в ухваленні додаткового судового рішення про стягнення судових витрат скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що відповідач не мав права на виконання вимоги п.2 рішення РСУ №11 від 25.03.2022р. надсилати Службі безпеки України копію запиту на інформацію, який містить конфіденційну інформацію про особу позивача, оскільки розпорядження Службою безпеки України конфіденційною інформацією про особу позивача не впливає на вирішення справи. Разом з тим, у стягненні витрат на правничу допомогу може бути відмовлено виключно у разі відсутності доказів з цього приводу, та суду першої інстанції були надані всі необхідні документи підтвердження понесених судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судових рішень в межах апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2022р. ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського апеляційного суду із запитом на інформацію щодо повідомлення: видів та сум нарахованої та отриманої суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 грошової винагороди за період з 01.01.2022р. по теперішній час; графіку відвідування робочого місця (окремо вказати час здійснення правосуддя у складі колегії та/або одноособово) суддями Миколаївського апеляційного суду Тищук Н.О., Лівінським І.В., Кушніровою Т.Б. за період з 01.01.2022р. по теперішній час; надання належним чином засвідчених копій особових справ суддів Миколаївського апеляційного суду Тищук Н.О., Лівінського І.В., Кушнірової Т.Б., з урахуванням вимоги ч.7 ст.6 Закону України »Про доступ до публічної інформації». /а.с.19/

Листом Миколаївського апеляційного суду від 21.07.2022 №2-10/13/2022 повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідь на запит буде надана після закінчення строку дії воєнного стану в Україні. /а.с.20/

13.08.2022р. ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського апеляційного суду із запитом на інформацію щодо повідомлення: чи надавалась копія її запиту від 18.06.2022р. уповноваженим особам Служби безпеки України, якщо надавалась, то зазначити на якій підставі та з якою метою. /а.с.24/

Листом Миколаївського апеляційного суду від 11.08.2022р. №2-10/19/2022 повідомлено ОСОБА_1 про направлення копії її запиту на інформацію від 18.06.2022р. Службі безпеки України на виконання вимог п. 2 рішення Ради суддів України від 25.03.2022р. №11. /а.с.29/

Вважаючи протиправним рішення щодо відмови у наданні інформації на запит від 18.06.2022р. та дії щодо направлення копії запиту від 18.06.2022р. Службі безпеки України, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

За правилами, встановленими у ч.1 і 4 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.

У силу вимог ч.6 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; 3) причини, у зв`язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; 4) строк, у який буде задоволено запит; 5) підпис (частина сьома статті 22 Закону №2939-VI).

Таким чином, Закон України «Про доступ до публічної інформації» пов`язує можливість відстрочки в задоволенні запиту на інформацію з настанням обставин непереборної сили, які унеможливлюють надання запитуваної інформації у встановлені цим Законом строки.

У чинному законодавстві України визначення поняття непереборної сили міститься у ч.1 ст.263 Цивільного кодексу України, згідно з якою непереборною силою є надзвичайна та невідворотна за даних умов подія, а також в ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, яка під непереборною силою розуміє надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Єдиний підхід законодавця до визначення обставин непереборної сили, що застосовується в актах законодавства України, дає колегії суддів підстави для висновку про можливість застосування положень ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» щодо переліку форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у контексті застосування ч.6 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо умови для відстрочки в задоволенні запиту на інформацію.

Таким чином, зазначені в ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» події, зокрема, такі як збройний конфлікт, ворожі атаки, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо є надзвичайними та невідворотними обставинами (обставинами непереборної сили), що відповідно до ч.6 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» можуть зумовлювати відстрочку в задоволенні запиту на інформацію.

Отже, введений в Україні воєнний стан згідно з Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 є обставиною непереборної сили в розумінні ч.6 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ч.3 ст.34, ч.2 ст.64 Конституції України, статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до інформації в умовах воєнного стану може підлягати обмеженням, перш за все, для захисту інтересів національної безпеки та територіальної цілісності держави.

При цьому, на можливість належного опрацювання запитів і надання запитуваної інформації впливають заходи, передбачені, зокрема, ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», що їх вживають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інші розпорядники публічної інформації в умовах правового режиму воєнного стану, тому своєчасність розгляду запитів на публічну інформацію може залежати від багатьох чинників, зокрема, адресата, якому надісланий запит, режиму його роботи та наявності технічних можливостей опрацьовувати кореспонденцію (засобів комунікації, інтернету), наближення установи до місць проведення бойових дій, характеру запитуваної інформації тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, в листі Миколаївського апеляційного суду від 21.07.2022 №2-10/13/2022 не зазначено конкретних причин, зумовлених введеним в Україні воєнним станом, у зв`язку з якими запит позивача на інформацію не міг бути задоволений у встановлений законом строк. Водночас, відповідач відстрочив надання відповіді на запит до закінчення строку дії воєнного стану в Україні, посилаючись на рішення Ради суддів України від 25.03.2022 №11, яким судам в інтересах національної безпеки було рекомендовано тимчасово відстрочити до закінчення строку дії воєнного стану в Україні надання відповідей на запити про публічну інформацію, що надійшли з початку введення воєнного стану в України - 24.02.2022р.

За таких мотивів прийнятого відповідачем рішення та зважаючи на продовження роботи Миколаївського апеляційного суду в умовах воєнного стану, змісту інформаційного запиту щодо інформації що становить публічний інтерес, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування відповідачем у цьому випадку інструменту відстрочки на весь час дії воєнного стану в Україні, з урахуванням загальної рекомендації судам, висловленої Радою суддів України на початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, не було виправдано причинами, що об`єктивно унеможливлювали надання запитуваної інформації у встановлений законом строк або становили загрозу національній безпеці.

Згідно ст.32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 14 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.

Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.

Тобто, поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні введений воєнний стан.

Пунктами 2, 3 вищезазначеного Указу Президента України встановлено, що військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст.30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Водночас, статтею 1 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Таким чином, відповідач направляючи копію запиту ОСОБА_1 від 18.06.2022р. до державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, діяв в інтересах національної безпеки, з урахуванням вищезазначених вимог законодавства.

Судом першої інстанції відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача у зв`язку з незначним обсягом матеріалів справи (поданих позивачем доказів), відсутності детального обсягу послуг та виконаних робіт, даних про час, витрачений на правову допомогу.

Так, відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.ч.3, 4, 5 ст.143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, позовні вимоги задоволено частково, а тому позивач має право на стягнення понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

03.03.2023р. ОСОБА_1 повідомила суд першої інстанції про надання розрахунку судових витрат протягом п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення. /а.с.55-56/

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Кермач А.І. укладені договір про надання правничої допомоги від 05.08.2022р., акт надання-приймання послуг від 07.03.2023р. в суді першої інстанції; акт надання-приймання послуг від 13.05.2023р. в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, акти надання-приймання послуг взагалі не містять детального опису виконаних робіт, з метою обрахування розміру витрат на правничу допомогу адвоката у формі гонорару в суді першої інстанції (акт від 07.03.2023р.), загальний розмір якого складає 100000грн.; в суді апеляційної інстанції (акт від 13.05.2023р.) загальний розмір якого складає 150000грн.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу не надано детального обсягу робіт, доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, та суді апеляційної інстанції, тому колегія суддів приходить до висновку про обґрунтовану відмову суду першої інстанції в стягненні судових витрат на правничу допомогу та відсутність підстав стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року та ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Єщенко О.В. Яковлєв О.В.