Справа № 600/3096/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 травня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3096/23-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними і скасувати винесенні у відношенні нього накази Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «По особовому складу» №95 о/с від 21.06.2018, наказу «Про покарання» від 21.06.2018 року №352, наказу «Про покарання» від 21.05.2018 року №339;

- поновити його майора ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді «заступника начальника відділення поліції начальника сектору кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області» або рівнозначній посаді;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.06.2018 року по день його поновлення на займаній посаді.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

В додаток до позову, позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій просив суд поновити строк звернення до адміністративного суду із позовом до ГУНП в Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування наказів Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «По особовому складу» №95 о/с від 21.06.2018, наказу «Про покарання» від 21.06.2018 року №352, наказу «Про покарання» від 21.05.2018 року №339, поновлення його на службі в поліції та стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач вказував, що, як вбачається з наказу відповідача №522 від 07.06.2018 року «Про призначення та проведення службового розслідування» та висновку за результатами службового розслідування від 14.06.2018 року, підставою для такого розслідування було відкриття кримінального провадження №0000072, внесеного до ЄРДР 02.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України відносно нього. Вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18.01.2023 року по справі №725/1375/19, залишеного без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 20.04.2023 року, його визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу інкримінованих йому правопорушень. Таким чином, вказує позивач, вказаним вироком суду спростовано звинувачення у вчиненні ним протиправних дій щодо недотримання Присяги працівника поліції, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», недотримання ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, порушення вимог правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2006 року №1179, зареєстрованих МЮ України 06.12.2016 року за №1576/29706.

Позивачем зазначено, що довести свою невинуватість у вчиненні протиправних дій, які були підставою звільнення, в спосіб інший, ніж встановлення всіх істотних обставин своєї невинуватості в ході досудового розслідування та судового розгляду, що підтверджувалось би виправдувальним вироком суду, який набрав законної сили, до 20.04.2023 року позивач не міг. У зв`язку з наведеним, позивач просить поновити йому строк звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, варто зазначити наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справьКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін., які суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Із змісту доводів, викладених у поданій позивачем заяві про поновлення пропущеного процесуального строку, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права ОСОБА_1 на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

Як встановлено судом, позивач оскаржує накази Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «По особовому складу» №95 о/с від 21.06.2018, «Про покарання» від 21.06.2018 року №352, «Про покарання» від 21.05.2018 року №339.

Враховуючи встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження та звільнення громадян з публічної служби, позивач мав право звернутися до суду з повозом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування вказаних вище наказів впродовж одного місяця з часу, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свої прав.

Однак з даним позовом позивач звернувся лише 16 травня 2023 року, тобто із значним пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд констатує, що даний позов подано до адміністративного суду з пропуском строку звернення до суду.

Водночас суд звертає увагу на те, що факт пропуску строку звернення до суду з цим позовом визнається і самим позивачем, про що вказано ним у заяві про поновлення строку звернення до суду.

Разом з тим у поданій заяві про поновлення строку звернення до суду заявником не зазначено поважних причин та відповідно не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, що унеможливили звернення позивача до суду з цим позовом саме впродовж одного місяця з моменту ознайомлення з вказаними наказами.

Щодо посилань позивача на вирок Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18.01.2023 року по справі №725/1375/19, залишеного без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 20.04.2023 року, якими його визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу інкримінованих йому правопорушень, то такі суд оцінює критично, оскільки наявне відносно позивача кримінальне провадження жодним чином не перешкоджало останньому звернутися до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, винесених у 2018 році.

При цьому суд зауважує, що звернувшись би до суду з позовом про оскарження наказів №95 о/с від 21.06.2018, від 21.06.2018 року №352 та від 21.05.2018 року №339 у межах встановленого законом місячного строку, позивач не був позбавлений процесуального права на заявлення клопотання про зупинення провадження у такій адміністративній справі до набрання законної сили вироку у кримінальній справі відносно нього.

Таким чином, доводи позивача не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Зазначені вище обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою ОСОБА_1 .

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого місячного строку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновків про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про поновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи факт визнання позивачем пропуску строків звернення до суду, а також і те, що причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом визнаються неповажними, з метою надання можливості позивачу подати заяву про поновлення цього строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку та докази поважності причин пропуску, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу й відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

2.Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без руху.

3.Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів поважності причин його пропуску.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк