Справа № 160/23358/21
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 травня 2023 року

м. Київ

справа №160/23358/21

провадження № Зв/990/51/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2022 року у справі № 160/23358/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі та

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року № 130 про неуспішне проходження позивачем атестації;

- визнати протиправним і скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 19 жовтня 2021 року № 3326 к про звільнення позивача з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області та органів прокуратури.

- поновити позивача у Криворізькій південній окружній прокуратурі Дніпропетровської області на посаді рівнозначній до посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області;

- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25 жовтня 2021 року і по день винесення рішення суду;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн;

- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури компенсацію моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн.

2. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 4 квітня 2022 року визнав протиправним і скасував рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року № 130 про неуспішне проходження позивачем атестації; визнав протиправним і скасував наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 19 жовтня 2021 року № 3326 к про звільнення позивача з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області та органів прокуратури; поновив ОСОБА_1 у Криворізькій південній окружній прокуратурі Дніпропетровської області на посаді рівнозначній до посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області з 23 жовтня 2021 року.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 23 червня 2022 року змінив рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача в Криворізькій південній окружній прокуратурі Дніпропетровської області на посаді, рівнозначній тій, що обіймав в Криворізькій місцевій прокуратурі № 1 Дніпропетровської області; поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області з 23 жовтня 2021 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишив без змін.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив про те, що кадрова комісія не наділена повноваженнями ревізувати (переглядати) власне рішення або рішення попередньої [іншої] кадрової комісії щодо призначення прокурору нового часу (дати) складання відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди. З цих мотивів й було скасоване як протиправне рішення П`ятнадцятої кадрової комісії, а також наказ про звільнення позивача, виданий на основі цього рішення.

Суд апеляційної інстанції не погодився з судом першої інстанції в частині способу захисту порушеного права, адже вважав, що позивач має бути поновлений на посаді, з якої був звільнений.

5. Верховний Суд (у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду) постановою від 22 березня 2023 року скасував рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2022 і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі № 160/23358/21 та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Cуд касаційної інстанції, переглядаючи судові рішення в аспекті заявлених для цього підстав, з-поміж іншого, зауважив, що набрання позивачем за результатами іспиту у формі анонімного тестування під час другого етапу атестації меншої кількості балів, ніж це необхідно для успішного складання іспиту, є безумовною підставою - згідно з пунктом 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-IX) і пункту 5 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генеральної прокурори від 3 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок № 221) - для недопущення до наступних етапів атестації, відтак дає підстави кадровій комісії ухвалити рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Ухвалити інше рішення, крім указаного, не було правових підстав.

Зважаючи на наведене суд касаційної інстанції виснував, що П`ятнадцята кадрова комісія, ухваливши спірне рішення, діяла відповідно до наведених приписів Закону № 113-ІХ і Порядку № 221, а тому підстав для задоволення позовних вимог не було.

6. 11 квітня 2023 року на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана за посередництва його представника - адвоката Пащенко В. І., про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 160/23358/21 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У цій заяві її автор просить скасувати постанову Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 160/23358/21 і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приводом для звернення до суду з цією заявою є Рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора).

У цьому Рішенні Конституційний Суд України, відповідаючи на питання, порушені у конституційній скарзі її автора (щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, згідно з яким: «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»), дійшов таких висновків: (1) оспорюваний припис Закону № 113-IX є таким, що суперечить статті 6, частині другій статті 19, частині другій статті 85, частині другій статті 1311 Конституції України; (2) оспорюваний припис Закону № 113-IX не відповідає конституційному принципові верховенства права в аспекті вимоги юридичної визначеності, унаслідок чого цей припис не можна вважати «правом» у державі, керованій верховенством права (правовладдям).

Обґрунтовуючи заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції за нововиявленими обставинами її автор, серед іншого, зазначила, що у позовній заяві зверталася увага на пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX в тому аспекті, що таким чином особа не може повідомлятися про можливе майбутнє звільнення. Ці доводи були основані на Рішенні Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 4-р(ІІ)/2021, яке згадується також в Рішенні Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023. Підхід Конституційного Суду України в обох випадках до оцінювання положення закону, яке уподібнене індивідуальному акту, був однаковий.

На думку представника позивача, наведене дає підстави, вважати, що позивача не попередили про майбутнє звільнення з посади.

Аналогічні за змістом доводи позивач написав також у відзиві на апеляційну скаргу, наголошуючи на тому, що індивідуального акта, який би його попередили про майбутнє звільнення, не було.

У заяві зазначено також, що Верховний Суд, коли ухвалював в цій справі нове рішення, мав би проаналізувати усі підстави, якими були обґрунтовані позовні вимоги. Проте, відмовляючи у задоволенні позову, суд касаційної інстанції оминув увагою аргументи позивача щодо пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, який тепер визнаний неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023.

7. Ухвалою від 24 квітня 2023 року Верховний Суд відкрив провадження за вказаною заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 22 березня 2022 року у справі № 160/23358/21 та ухвалою від 15 травня 2023 року призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження на 17 травня 2023 року.

8. Дніпропетровська обласна прокуратура надіслала пояснення на заяву позивача, у якому просить відмовити у задоволенні заяви про перегляд постанови Верховного Суду у цій справі за виключними обставинами.

Відповідач, з-поміж іншого, зазначив про те, що рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії і змінює законодавче регулювання лише для тих правовідносин, які виникнуть після ухвалення цього рішення, та не може застосовуватися до правовідносин, які виникли до його прийняття.

9. Офіс Генерального прокурора надіслав відзив, у якому просить відмовити у перегляді постанови суду касаційної інстанції. У відзивів його автор повідав про те, що позивач погодився пройти атестацію і йому були відомі наслідки неуспішного її проходження. Зазначив також, що Рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не може впливати на правовідносини, які виникли до його ухвалення.

10. Колегія суддів при постановленні цієї ухвали керувалася таким.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

За частиною шостою статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 365 КАС України).

11. Під час розгляду заяви ОСОБА_1 колегія суддів зважила на те, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку з встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, уже було предметом розгляду Верховного Суду. Зокрема об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала це питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави.

У постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цьому зв`язку висловила позицію, за якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави. У тій самій постанові значиться також, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення суду першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічну позицію щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підтримала в ухвалі від 21 грудня 2022 року у справі № 140/2217/19 та в ухвалі від 22 грудня 2022 року у справі № 805/1312/16-а.

Такий самий підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі № 600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року).

Крім того, дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини першої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження «якщо рішення суду ще не виконане») - на підставі якого у справі № 4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

12. Тож дотримуючись окресленої правової позиції Верховного Суду щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, колегія суддів у цій справі виходить з того, що постанова Верховного Суду (ухвалена у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду) від 22 березня 2022 року у справі № 160/23358/21, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 за посередництва свого представника - адвоката Пащенко В. І., є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

З наведених мотивів варто додати також, що пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 і має значення для вирішення наступних справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду у спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За частиною першою статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 359, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2022 року у справі № 160/23358/21.

Постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2022 року у справі № 160/23358/21- залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова