Справа № 640/17102/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

09.09.2019 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом Головного управління Державної фіскальної служби м. Києві, яке було замінено його правонаступником Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 № Ф-306351-17 у розмірі 17503,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкова вимога підлягає скасуванню, через те, що у відповідача не було правових підстав для її прийняття тому, що позивач у відповідний період не займався незалежною професійною діяльністю адвоката.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.06.2022 р. (спрощене провадження) адміністративний позов задоволено: визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 13.08.2019 № Ф-306351-17 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 17503,71 грн.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного суду та зазначив, що позивач був найманим працівником і роботодавці сплачували за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем, доказів отримання позивачем у відповідний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально судом не встановлено, а наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Отже, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі свідоцтва серії ЗР № 21/1312 від 25.12.2017, виданого Радою адвокатів Закарпатської області, проте згідно даних податкової декларації про майновий стан і доходи та звіту про суми нарахованого єдиного внеску у 2018 році ОСОБА_1 не отримала доходу від незалежної професійної діяльності, через що спірна вимога є протиправною і підлягає скасуванню, оскільки відповідач не надав відповідних доказів на підтвердження правомірності своїх висновків, що ОСОБА_1 у 2018 році отримувала дохід саме від зайняття незалежної професійної діяльності адвоката, а не як наймана особа, за яку були сплачені роботодавцем відповідні внески.

Відповідачем на рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його через порушення судом норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідачем прийнято рішення в межах закону та повноважень суб`єкта владних повноважень.

Справу розглянуто у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою з огляду на таке.

Обставини справи встановлені судом.

З 31.01.2018 ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та свідоцтва платника єдиного видами діяльності позивача за КВЕД є: 69.10 "Діяльність у сфері права".

Згідно поданого позивачем до контролюючого органу звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік ОСОБА_1 визначила до сплати 9828,72 грн єдиного внеску.

Сплата нарахованих сум єдиного внеску підтверджується доданими до матеріалів справи копіями дублікатів квитанцій від 06.07.2018 № 0.0..1 на суму 4914,36 грн, призначення платежу: сплата єдиного соціального внеску за 1-2 квартал 2018 року; від 21.10.2018 № 0.0..1 на суму 2457,18 грн, призначення платежу: сплата єдиного соціального внеску за 3 квартал 2018 року; від 18.01.2019 № 0.0..1 на суму 2457,18 грн, призначення платежу: сплата єдиного соціального внеску за 4 квартал 2018 року.

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 07.06.2017 по 31.05.2019 ОСОБА_1 була працевлаштована в ТОВ "Юридична компанія "ФЕБ" та обіймала посаду провідного юриста.

Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 у період з 16.07.2018 по 01.06.2019 працювала начальником юридичного відділу Політичної партії "Розумна сила".

13.08.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-306351-17, згідно з якою позивачу як фізичній особі нараховано суму боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 17503,71 грн.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги відповідача на підставі тих доказів, які надали сторони, відповідно до положень ст.308 КАС України.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з п.п.14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

За змістом підпунктів 1, 2 розділу ІІ "Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Згідно з п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону України від 08.07.2010 за № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 65.2 статті 65 ПК України передбачено, що облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Згідно з пунктом 65.3 вказаної статті ПК України для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

Пунктом 178.1 статті 178 ПК України визначено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 178.2 статті 178 ПК України доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України від 05.07.2012 за № 5076-VІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;

адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 5076-VІ адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VІ визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VІ 2) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску поряд з іншим зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 4).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

В той же час, платниками єдиного внеску, поряд з іншими, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (абзац 1 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ).

З аналізу наведених норм вбачається, що платниками єдиного внеску, серед інших, є як особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність, так і роботодавці - юридичні особи, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту).

При цьому, у відношенні до першого платника єдиного внеску, законом застосовано поняття "незалежна професійна діяльність", різновидом якого є "адвокатська діяльність".

Так, законодавець не конкретизував організаційно-правову форму здійснення адвокатської діяльності - індивідуально чи у формі адвокатського бюро або адвокатського об`єднання (статті 13, 15 Закону № 5076-VІ), а, як зазначено вище, застосував поняття "адвокатська діяльність", як таке, що охоплює в собі усі згадані форми незалежної професійної діяльності адвоката.

За змістом пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з цим, для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 Закону № 5076-VІ, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ).

З аналізу змісту підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України та статей 4, 7 Закону № 2464-VІ вбачається, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17.

Згідно з абзацом 3 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Разом з цим, згідно з абзацами 1, 2 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй.

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі свідоцтва серії ЗР № 21/1312 від 25.12.2017, виданого Радою адвокатів Закарпатської області.

Згідно даних податкової декларації про майновий стан і доходи та звіту про суми нарахованого єдиного внеску у 2018 році ОСОБА_1 не отримала доходу від незалежної професійної діяльності.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що позивачка у період з 07.06.2017 по 31.05.2019 працювала у ТОВ "Юридична компанія "ФЕБ" на посаді провідного юриста, а з 16.07.2018 по 01.06.2019 - на посаді начальника юридичного відділу Політичної партії "Розумна сила".

Таким чином, у період перебування ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві як самозайнятої особи, остання не отримала доходу від адвокатської діяльності, а була найманим працівником.

Протилежне апелянтом не доведено відповідними доказами.

Апелянтом на виконання положень статті 77 КАС України не надано іншого розрахунку та спростування висновків суду першої інстанції, внаслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити інші обставини щодо виникнення податкового боргу.

Згідно положень вказаної статті саме відповідач як суб`єкт владних повноважень має довести правомірність спірної вимоги.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на положення ст.2 КАС України висновок суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог є доцільним і обґрунтованим з огляду на поновлення порушених прав позивача та припинення неправильного ведення податкової звітності позивача і такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормі процесуального закону і відповідає принципам адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 червня 2022 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві визнання протиправною та скасування вимоги, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель