Справа № 280/11581/21
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 280/11581/21

адміністративне провадження № К/990/16456/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевіривши касаційну скаргу адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №280/11581/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), за участю третіх осіб: Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайметрікс-Україна» про визнання протиправним та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №439 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації»;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури №2623-к від 21 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області або на рівнозначній посаді, що буде існувати в Донецькій обласній прокуратурі;

- стягнути з Донецької обласної прокуратури, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 - прокурору Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області середній заробіток з 23 жовтня 2021 року по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №439 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації».

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Донецької обласної прокуратури №2623-к від 21 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області з 23 жовтня 2021 року.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2021 року по 30 червня 2022 року у розмірі 63 757,75 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

29 квітня 2023 року адвокат Вишняков Дмитро Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , повторно засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає пункти 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ (який Рішенням Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2023 від 01 березня 2023 року визнано неконституційним) у подібних правовідносинах, викладеного у безлічі постанов Верховного Суду, зокрема у справах №200/5229/20-а, №160/831/21.

Так, положення пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Водночас, Судом установлено, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах за результатом розгляду справ №200/5229/20-а, №160/831/21.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також у касаційній скарзі скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ у взаємодії із Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22), а також у взаємодії із висновками Європейського суду з прав людини, статей 43, 58 Конституції України, статті 55 Статуту Організації Об`єднаних Націй від 26 червня 1945 року, статей 23-25 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейською соціальною хартією (переглянута) 1996 року.

Суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

При цьому, варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Проте, всупереч зазначених вимог, скаржником не указано у чому, на його думку, полягає неправильне застосування конкретної норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Окрім цього, щодо посилань скаржника на необхідність врахування при вирішенні спірних правовідносин Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року у справі №1-р(ІІ)/2023, яким визнано неконституційним пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, Суд зауважує, що на момент вирішення цієї справи судом апеляційної інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення вказана норма була чинною. Окрім того, ці доводи не були заявлені позивачем серед підстав позову та відповідно оцінка їм судами попередніх інстанцій не надавалася, а відтак суд касаційної інстанції в силу приписів статті 341 КАС України позбавлений можливості надавати оцінку означеним доводам, які не були предметом розгляду судів попередніх інстанцій.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вказаних підстав касаційного оскарження, однак скаржником так і не враховано зауваження, викладені Верховним Судом в ухвалі від 24 квітня 2023 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом, зокрема і щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №280/11581/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), за участю третіх осіб: Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайметрікс-Україна» про визнання протиправним та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур