Справа № 520/3808/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 р. Справа № 520/3808/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Зінченко А.В.) від 31.10.2022 по справі № 520/3808/22

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Харківської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом Прокуратури Харківської області, в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021.

-стягнути з Харківської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови суду в період з 27.05.2021 по 15.02.2022 у сумі 273 586 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскільки відповідачем було допущено протиправну бездіяльність в частині виконання судового рішення у справі №520/6690/2020 в частині невиплати середнього заробітку, а тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку за період з 27.05.2021 по 15.02.2022 у сумі 273 586 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 року позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодився із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити своє рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначив, що приймаючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини щодо невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, неправильно надав їм правову оцінку, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2023 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження по справі та призначено апеляційний розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Копії вказаних ухвал направлено сторонам (відповідачу разом з апеляційною скаргою) у їх електронні кабінети, що підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач з 31.07.2006 року працював в органах прокуратури Харківської області, на посадах помічника прокурорів районів, міста, прокурора прокуратури міста, прокурором відділів прокуратури .

Наказом прокурора Харківської області № 55 від 05.01.2016 року позивача переведено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області та в подальшому 18.03.2019 року позивачу, в порядку заохочення було присвоєно класний чин радника юстиції.

Наказом прокурора Харківської області № 838к від 30.04.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратурі Харківської області та з органів прокуратури Харківської області, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.05.2020 року.

Не погоджуючись із правомірністю звільнення, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 по справі №520/6690/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду у від 15.10.2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Кадрової комісії № 254 від 10 квітня 2020 року та наказ прокуратури Харківської області № 838 к від 30 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Харківської області та з органів Прокуратури Харківської області; поновлено ОСОБА_1 на цій посаді з 05 травня 2020 року. Зобов`язано Прокуратуру Харківської області нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 травня 2020 року по 26 травня 2021 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Наказом Харківської обласної прокуратури від 15.09.2021 №2454к позивача поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області з 06.05.2021.

Позивач вказував, що при винесенні наказу про поновлення на посаді, не здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 05.05.2020 по 26.05.2021.

11.01.2022 позивач звернувся із заявою до Харківської обласної прокуратури про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Листом від 17.01.2022 відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Вважаючи, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги позивача про виплату середнього заробітку за затримку виконання рішення суду пов`язані із затримкою виконання відповідачем постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 по справі №520/6690/2020.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду справи, не погоджуючись із постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 по справі №520/6690/2020 Офісом Генерального прокурора та Харківською обласною прокуратурою подано касаційній скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022 року по справі № 520/6690/2020 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури задоволено. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі 520/6690/2020 скасовано, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року залишено в силі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106516151).

Відповідно до ч. 1 ст. 359 КАС України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Таким чином, на даний час постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі 520/6690/2020 скасована у касаційному порядку.

Тобто, станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у дані справі, між позивачем та відповідачем відсутні спірні правовідносини з приводу виплати середнього заробітку за затримку виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі 520/6690/2020, оскільки відсутнє рішення суду, яким відповідача зобов`язано вчинити певні дії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 по справі №520/3808/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров