Справа № 826/17265/17
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 826/17265/17

адміністративне провадження № К/9901/8844/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат №4» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року (головуючий суддя Добрівська Н.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року (головуючий суддя Файдюк В.В., судді: Мєзєнцев Є.І., Чаку Є.В.) у справі № 826/17265/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат № 4» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

В грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Домобудівний комбінат №4» (далі також позивач або ПрАТ «ДБК №4») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також відповідач або Фонд), в якому позивач просив суд:

визнати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року № 2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в частині початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року протиправним;

скасувати окремі положення рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року № 2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» щодо початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року;

зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб змінити рішення від 23 червня 2017 року № 2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в частині початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 23 червня 2017 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 06 листопада 2019 року відмовив у задоволені позову.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 18 лютого 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року залишив без змін.

27 березня 2020 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 26 березня 2020 року, у якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.

Від інших учасників відзиву на касаційну скаргу не надходило, що не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПрАТ «Домобудівний комбінат №4» є кредитором ПАТ «Діамантбанк», на рахунку якого розміщені грошові кошти позивача на загальну суму 5 331 596,48 грн, що підтверджується копією договору банківського рахунку № 1317 від 04 лютого 2005 року, копіями додаткових угод до нього, копією договору банківського рахунку № 14-03-05-000332 від 05 березня 2014 року та копіями виписок з банківських рахунків.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24 квітня 2017 року № 264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 квітня 2017 року № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Тетяні Володимирівні строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/203-pat-diamantbank/11968-zaprovadzheno-tymchasovu-administratsiyi-u-pat-diamantbank).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 травня 2017 року № 2075 продовжено строк тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 травня 2017 року до 23 червня 2017 року включно та продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни з 24 травня 2017 року до 23 червня 2017 року включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/203-pat-diamantbank/13058-prodovzheno-tymchasovu-administratsiyu-u-pat-diamantbank).

13 червня 2017 року на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про завершення відкритого конкурсу серед попередньо кваліфікованих осіб, зацікавлених взяти участь у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», та визначено переможця, обрано найменш витратний спосіб виведення з ринку Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» - відчуження частини активів і зобов`язань на користь приймаючого банку із подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку, а також повідомлено про те, що «Триває узгодження умов договору про передачу активів і зобов`язань. Про факт його підписання та детальніші умови угоди буде повідомлено додатково».

Відповідно до змісту вказаного оголошення, єдиним учасником конкурсу, а зрештою і його переможцем, стало АТ «Таскомбанк». Також зазначено, що АТ «Таскомбанк» виступить як приймаючий банк, та повідомлено про те, що від придбання перехідного банку (на що попередньо також заявився переможець конкурсу) АТ «Таскомбанк» добровільно відмовилось, а також про те, що станом на день опублікування цього оголошення, вже отримано позитивний висновок Національного банку України щодо АТ «Таскомбанк», як приймаючого банку, фінансового стану та спроможності виконати зобов`язання перед вкладниками та кредиторами неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/203-pat-diamantbank/13862-vyznacheno-peremozhtsia-vidkrytoho-konkursu-sered-zatsikavlenykh-vziaty-uchast-u-vyvedenni-z-rynku-pat-diamantbank-investoriv).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2017 року № 2663, «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Тімоніну Олександру Олексійовичу строком на два роки з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/203-pat-diamantbank/14407-rozpochato-protseduru-likvidatsii-pat-diamantbank-ta-delehovano-povnovazhennia-likvidatora-banku).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач стверджує про те, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцева Тетяна Володимирівна станом на 23 червня 2017 року вже не мала повноважень на укладення з Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» в особі тимчасово виконуючого обов`язки Голови Правління Мелеш К.В. договору № 220617нж-17 про передачу приймаючому банку активів (нерухомого майна) неплатоспроможного банку.

IIІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на момент звернення до суду з вказаною позовною заявою останній має на поточних рахунках в ПАТ «Діамантбанк»: № НОМЕР_1 , відкритому згідно договору банківського рахунку № 1317 від 04 лютого 2005 року, кошти в розмірі 125 751,37 грн та № 1769.980 кошти в розмірі 5 205 845,11 грн, що разом становить 5 331 596,48 грн.

23 червня 2017 року, як зазначено у позовній заяві, між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцевої Т.В. та Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» в особі тимчасово виконуючого обов`язки Голови Правління Мелеш К.В. укладені певні договори про передачу приймаючому банку активів (нерухомого майна) неплатоспроможного банку.

Зокрема, як вказує позивач, 23 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцевої Т.В. та Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» в особі тимчасово виконуючого обов`язки Голови Правління Мелеш К.В. укладено договір № 220617нж-17 про передачу приймаючому банку активів (нерухомого майна) неплатоспроможного банку, що, на думку позивача, свідчить про те, що Фондом з неплатоспроможного банку були виведені основні активи та в подальшому продані приватним особам за заниженою ціною.

Крім того, як стверджує позивач, вказані договори були підписані від Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцевою Т.В., яка не мала повноважень на їх укладення в силу вимог Закону, оскільки починаючи з 23 червня 2017 року в банку введена процедура ліквідації.

Позивач вважає, що рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» своїми положеннями щодо початку процедури ліквідації банку суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

За доводами позивача, відповідачем, всупереч вимог статей 44,46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пунктів 1.2, 2.2-2.3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, було грубо порушені норми чинного законодавства щодо початку процедури ліквідації банку, яка повинна, як вважає позивач, розпочатись саме з 23 червня 2017 року.

В свою чергу, представник відповідача послався на те, що за результатами відкритого конкурсу серед попередньо кваліфікованих осіб, зацікавлених взяти участь у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» визначено переможця та обрано найменш витратний спосіб виведення з ринку Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» - відчуження частини активів і зобов`язань на користь приймаючого банку із подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку. Єдиним учасником конкурсу та, відповідно, переможцем, стадо АТ «Таскомбанк». Станом на 13 червня 2017 року отримано позитивний висновок Національного банку України щодо його, як приймаючого банку, фінансового стану та спроможності виконати зобов`язання перед вкладниками та кредиторами неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

23 червня 2017 року підписано договір про передачу частини активів та зобов`язань неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь приймаючого банку - АТ «Таскомбанк», відповідно до умов якого останнє набуло всіх прав та обов`язків боржника перед вкладниками (фізичними особами, у тому числі фізичними особами-підприємцями) неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків за договорами банківського рахунку/вкладу (у тому числі за іменними ощадними сертифікатами) у межах 200 000,00 грн, загальна сума переданих зобов`язань склала приблизно 1,1 млрд грн.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2017 року № 2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким запроваджено процедуру ліквідації банку з 24 червня 2017 року по 23 червня 2019 року включно.

Також, представник відповідача послався на те, що позивач вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовами щодо визнання недійсними договорів, укладених в процесі виведення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з ринку (справи № 910/17270/17 та № 910/18745/17). Судовими рішеннями у даних справах, які набрали законної сили, як вказав представник відповідача, встановлено факт початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» саме з 24 червня 2017 року та факт відсутності у позивача порушеного права на момент звернення до суду.

При цьому, у відзиві на позовну заяву також зазначено, що вимоги позивача акцептовані в сумі 5 331 596,48 грн та віднесені до сьомої черги погашення акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

На підставі вищевикладених обставин, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача зазначив, що днем прийняття Фондом рішення про початок процедури ліквідації банку є 23 червня 2018 року і уповноважена особа Фонду повинна була приступити до виконання своїх обов`язків саме з 23 червня 2018 року, тобто з дня прийняття Фондом вказаного рішення, а не на наступний день чи іншу дату.

Також представник позивача зазначив, що посилання відповідача на наявність судових рішень є безпідставним та необґрунтованим, оскільки процедура ліквідації запроваджується не на підставі рішень суду, а на підставі законодавчих актів.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що при розгляді справ № 910/17270/17 та № 910/18745/17 в порядку господарського судочинства було визначено, що питання пов`язані з датами запровадження ліквідації банку є виключно предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому, на думку представника позивача, відповідачем не спростовані твердження позивача, якими мотивовані позовні вимоги.

На думку представника третьої особи, позивач не довів та не обґрунтував в чому полягає порушення або оспорювання його прав та інтересів у спірних правовідносинах.

За позицією представника третьої особи, оскільки в банку триває процедура ліквідації, а позивач є одним з кредиторів банку, задоволення його вимог буде здійснюватися у спеціальній процедурі, встановленій Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Стверджує, що станом на момент звернення до суду права позивача не були і не могли бути порушені, оскільки процедура ліквідації в банку не завершена, а черговість задоволення вимог позивача ще не настала, що, як вважає представник третьої особи, свідчить про безпідставність подання позову.

При цьому, представник третьої особи наголосив й на тому, що процедура ліквідації банку розпочинається не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадків, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди наголосили, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було офіційно отримано рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» саме 22 червня 2017 року, а не 23 червня 2017 року, що, в свою чергу, в силу вимог законодавства, дозволяє вже Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочати процедуру ліквідації банку саме з 24 червня 2017 року, оскільки саме вказану дату слід вважати наступним робочим днем після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а тому, суд не вбачає будь-яких порушень з боку відповідача стосовно визначення дати початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

За позицією судів попередніх інстанцій, позивачем не надано суду достатніх документальних доказів, якими підтверджується протиправність дій та рішення відповідача, в той час, як відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій при прийнятті рішення та встановленні дати початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

Водночас судом апеляційної інстанції зазначено, що рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в частині початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року не порушує прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, оскільки грошові вимоги позивача акцептовані до вимог кредиторів Банку сьомої черги. Протилежного позивачем в ході розгляду справи не доведено.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржником зазначено, що початок процедури ліквідації та початок повноважень ліквідатора пов`язаний саме з днем прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а не з іншою датою.

За позицією скаржника, враховуючи, що днем прийняття Фондом рішення про початок процедури ліквідації банку є 23 червня 2017 року, то зважаючи на вимоги п.2.2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку та статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку повинна приступити до виконання своїх обов`язків саме з 23 червня 2017 року, тобто з дня прийняття Фондом вказаного рішення, а не на наступний день чи дату. Всупереч вимогам вказаного положення та Закону це відбулося 24 червня 2017 року, що є очевидним порушенням вимог вказаних законодавчих актів та однозначно вказує на неправильне застосування норм матеріального права.

Акцентує увагу на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема про початок процедури ліквідації та делегування повноважень ліквідатора, якщо вказана дата відрізняється від дати/дня прийняття Фондом відповідного рішення.

Наполягає на тому, що вказана справа має виняткове значення для позивача, оскільки відбувається порушення його прав як акцептованого вкладника ПАТ «Діамантбанк» через виведення активів з банку, укладеними договорами від 23 червня 2017 року тимчасовим адміністратором, який не мав для цього повноваження, оскільки в цей день - 23 червня 2017 року прийнято оскаржуване в частині рішення № 2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Стверджує, що обов`язок по доказуванню, зокрема щодо дати отримання рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш покладається саме на відповідача.

Щодо порушення судами норм процесуального права зазначає, що судом першої інстанції у судовому засіданні 28 листопада 2018 року було оголошено про розгляд справи в письмовому провадженні без постановлення ухвали з цього приводу. Акцентує увагу на порушенні строків розгляду справи.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відповідності з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 22 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі також Закон № 4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини 2 статті 4 цього Закону).

У розумінні Закону № 4452-VI неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин 1,3 статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина 5 статті 34 Закону № 4452-VI).

Частинами 1, 2 статті 36 Закону № 4452-VI передбачено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій.

Згідно частин 3,5,6 статті 77 Закону України 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність» (далі також Закон № 2121-ІІІ) Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В той же час, у відповідності до частини 1 статті 44 Закону № 4452-VI Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Частиною 4 статті 44 Закону №4452-VI передбачено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Отже, процедура початку ліквідації неплатоспроможного банку включає, у тому числі, такі етапи:

1) отримання Національним банком України пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про прийняття рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду;

2) прийняття рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду;

3) повідомлення про це банк та надіслання рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

4) початок процедури ліквідації банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Так, рішення Правління Національного банку України № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» було прийнято 22 червня 2017 року.

23 червня 2017 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Тімоніну Олександру Олексійовичу строком на два роки з 24 червня 2017 року до 23 червня 2019 року включно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Відповідно до частини 5 статті 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Так, сторонами не надано доказів, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було офіційно отримано рішення Правління Національного банку України від 22 червня 2017 року № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» саме 22 червня 2017 року, а не 23 червня 2017 року, що, в свою чергу, в силу вимог законодавства, дозволяє Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочати процедуру ліквідації банку саме з 24 червня 2017 року, оскільки саме вказану дату слід вважати наступним робочим днем після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, тому судами попередніх інстанцій не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача стосовно визначення дати початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк».

Щодо посилань на пункт 1 частини 2 статті 46 Закону № 4452-VI та пунктів 1.2, 2.2., 2.3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року №2 (далі по тексту - Положення, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), слід зазначити таке.

Так, за пунктом 1 частини 2 статті 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Відповідно до пункту 1.2 розділу V Положення Виконавча дирекція Фонду може делегувати всі або частину своїх повноважень як ліквідатора уповноваженій(им) особі(ам) Фонду на ліквідацію банку та розпочинає процедуру ліквідації неплатоспроможного банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Пунктом 2.2. розділу V Положення передбачено, що Фонд або уповноважена(і) особа(и) Фонду на ліквідацію банку приступає (приступають) до виконання своїх обов`язків у день прийняття Фондом рішення про початок процедури ліквідації банку.

Згідно абзацу 1 пункту 2.3 розділу V Положення з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Під керівниками банку для цілей цього Положення розуміються голова та члени правління (ради директорів), крім головного бухгалтера та/або заступника.

Отже, з наведеного також вбачається, що в даному випадку відсутні будь-які порушення з боку відповідача стосовно визначення дати початку процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», а днем початку процедури ліквідації банку слід вважати саме дату, зазначену в рішенні Фонду, а не дату винесення цього рішення.

При цьому, абзац 1 пункту 2.3 розділу V Положення стосується саме припинення всіх повноважень органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), а не строків початку процедури ліквідації.

Водночас судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що фактично позивач не згоден з умовами укладеного між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Старцевої Т.В. та Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» в особі тимчасово виконуючого обов`язки Голови Правління Мелеш К.В. договором №220617нж-17 від 23 червня 2017 року про передачу приймаючому банку активів (нерухомого майна) неплатоспроможного банку, оскільки, на думку позивача, умови цього договору свідчать про те, що Фондом з неплатоспроможного банку були виведені основні активи та в подальшому продані приватним особам за заниженою ціною.

Проте позивач вже скористався своїм правом та звертався до господарського суду з позовом про визнання договору № 220617нж-17 від 23 червня 2017 року недійсним, однак, рішенням Господарського суду міста Києва від 12 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2018 року, у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат №4» було відмовлено.

Водночас відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС має значення не лише суб`єктивне рішення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, але обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Разом з тим, рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2017 року №2663 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» в частині початку процедури ліквідації та делегування всіх повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з 24 червня 2017 року протиправним не порушує прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, оскільки грошові вимоги позивача акцептовані до вимог кредиторів Банку сьомої черги. Протилежного позивачем в ході розгляду справи не доведено.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, Верховний Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зважає, що відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Отже, до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка. Об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Проте доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи на підставі наявних доказів.

За змістом частини 2 статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Позивачем не наведено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, або таких, що призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

За змістом статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Домобудівний комбінат №4» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 826/17265/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С.М. Чиркін

А.А. Єзеров

В.М. Шарапа