Справа № 320/10303/20
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року 320/10303/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування припису,

в с т а н о в и в:

Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування припису №14 від 28.09.2020 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач під час перевірки дійшов безпідставного висновку щодо неправомірного застосування підприємством позивача тарифів для населення на підставі рішення Вишгородської районної ради від 20.08.2019 №649-39-VII, від 12.12.2019 №698-41-VII та від 20.02.2020 №777-43-II, якими встановлювалися скориговані тарифи на послугу з централізованого опалення ВРКП «Вишгородтепломережа», оскільки вказані рішення є чинними та підлягають застосуванню позивачем. Стверджує, що підприємством повністю було дотримано вимоги чинного законодавства при нарахуванні споживачам плати за надані послуги, зокрема і в частині застосування тарифів для населення.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що при застосуванні тарифів на послуги з централізованого опалення, встановлених рішенням Вишгородської районної ради від 20.08.2019 №649-39-VII; від 12.12.2019 №698-41-VІІ; від 20.02.2020 №777-43-VІІ; ВРКП «Вишгородтепломережа» порушено п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» (в редакції від 03.04.2019). Зазначив, що позивач не мав права застосовувати вказані вище рішення Вишгородської районної ради в частині тарифів для населення, оскільки на момент прийняття цих рішень був уже чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII, пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачає необхідність укладення нових договорів про надання комунальних послуг між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону, тобто з 01.05.2019. Тому, позивач зобов`язаний був продовжувати застосовувати тарифи, встановлені Вишгородською районною радою до 01.05.2019, які були визначені договорами про надання послуги з централізованого опалення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 поновлено провадження у справі та вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статуту Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» затвердженого рішенням Вишгородської районної ради від 02.04.2009 №300-24-V, підприємство створене з метою організації виробничо-господарської, комерційної, консультативної, наукової та іншої діяльності, спрямованої на надання послуг, виробництво і постачання тепла та інших енергоносіїв населенню, підприємствам, установам, організаціям, виробництво промислової продукції, залучення інвестицій в розвиток виробничої сфери та сфери та сфери послуг, впровадження науково-технічних розробок і технологій.

ВРКП «Вишгородтепломережа» надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у м. Вишгород та Вишгородському районі.

До ГУ Держпродспоживслужби в Київській області надійшло колективне звернення мешканців будинку №3 по вул. Симоненко у м. Вишгород від 26.08.2020 №КО-1096-2020 з питань тарифів на теплову енергію та послуг з централізованого опалення.

На підставі погодження Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 04.09.2020 №16.2-6/2/13420 про проведення позапланової перевірки ВРКМ «Вишгородтепломережа», у період з 21.09.2020 по 23.09.2020 було здійснено позапланову перевірку ВРКМ «Вишгородтепломережа» (адреса: Київська область, м. Вишгород. вул. Кургузова, б. 3-В) з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (тарифів).

В ході перевірки встановлено та зафіксовано в акті №40 від 23.06.2020 обставини порушення ВРКМ «Вишгородтепломережа» вимог Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» та Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №291), що полягають у наступному.

Як зазначив відповідач в акті перевірки №40, між ВРКП «Вишгородтепломережа» та споживачами/мешканцями будинку №3 по вулиці Симоненка, м. Вишгород укладено договори про надання послуг з централізованого опалення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» в редакції від 03.01.2019, яка вступила в дію з 01.05.2019, затверджено порядок формування (у т. ч. коригування) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, які передбачені Законом України від 09.11.2017 №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», тобто на момент коригування тарифів на централізоване опалення порядок формування тарифів вже не передбачав такої послуги, і відповідно можливості коригування тарифу на неї.

Відповідно до викладеного вище, відповідач вважає, що після 01.05.2019 у органів місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо встановлення (у тому числі за результатами коригування) тарифу на послугу з централізованого опалення, що надавалася ВРКП «Вишгородтепломережа» за відповідними договорами, укладеними до 01.05.2019.

Під час перевірки підприємством не були надані копії договорів зі споживачами/мешканцями будинку по вул. Симоненка, 3 про надання послуг з постачання теплової енергії за правилами, визначеними Законом №2189-VІІІ, та відповідно до типових договорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830.

Виходячи з вищевикладеного, ВРКП «Вишгородтепломережа» повинно було застосовувати тарифи на теплову енергію та послуги з централізованого опалення встановлені рішенням Вишгородської районної ради від 29.11.2018 №502-33-VІІ.

Таким чином, відповідачем встановлено, що при застосуванні тарифів на послуги з централізованого опалення в період: з 01.11.2019 по 05.01.2020, встановлених рішенням Вишгородської районної ради від 20.08.2019 №649-39-VІІ; з 06.01.2020 по 15.03.2020, встановлених Рішенням Вишгородської районної ради від 12.12.2019 №698-41-VII; з 16.03.2020 по 06.04.2020, встановлених Рішенням Вишгородської районної ради від 20.02.2020 №777-43-VІІ, позивачем було порушено п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» (в редакції від 03.01.2019), в результаті чого підприємством в період з 01.11.2019 по 06.04.2020 необґрунтовано нараховано суму споживачам /мешканцями будинку по вул.Симоненка,3 за послугу з централізованого опалення у розмірі 28535,80 грн.

На підставі наведених вище висновків акту перевірки, відповідачем було складено припис від 28.09.2020 №14 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін, яким позивача зобов`язано: в термін до 01.11.2020 повернути споживачам (власникам квартир) будинку АДРЕСА_1 , за послуги з централізованого опалення, надані у період з 01.11.2019 по 06.04.2020, шляхом здійснення перерахунку, необґрунтовано нараховану суму у розмірі 28535,80 грн.

Реєстри перерахунків та інформацію про виконання припису надати до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області.

До укладання із споживачами договорів про надання послуги з постачання теплової енергії відповідно до вимог Закону №2189-VІІІ і Правил та встановлення органом місцевого самоврядування економічно обґрунтованого тарифу на послугу з постачання теплової енергії, розрахованого відповідно до вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги», здійснювати нарахування плати за послугу з централізованого опалення за тарифами встановленими Рішенням Вишгородської районної ради від 29.11.2018 №502-33-VІІ.

Не погоджуючись з вказаним приписом, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 1-2 статті 7 Закону №877-V передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №667 від 02.09.2015 Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №209 від 12.04.2017, Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві (далі - Головне управління) є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане. Головному управлінню підпорядковуються установи та організації, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Голова відповідної місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на цей орган завдань. Повноваження Головного управління поширюються на територію відповідної області, міста Києва. Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держпродспоживслужби, дорученнями Голови Держпродспоживслужби та його заступників, актами місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспоживслужби на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Закон України «Про ціни і ціноутворення» №5007-VI від 21.06.2012 визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Частиною 8 статті 7 Закону №877-V визначено, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Пунктом 11 частини 4 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» визначено, що Держпродспоживслужба у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

- здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів);

- надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Відповідно до частин 2-3 статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 18 Закону України «Про ціни і ціноутворення» уповноважені органи мають право надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності 10.12.2017 та вводиться в дію поетапно з 01.01.2019 та з 01.05.2019 (далі -Закон №2189-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 10 вказаного Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Аналогічно, пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який втратив чинність з 01.05.2019, було передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до пункту 37 частини 1 статті 43 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання як встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств.

Згідно зі статутом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» підприємство засноване на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Вишгородського району, засновником якого є Вишгородська районна рада.

Так, у відповідності до пункту 37 частини 1 статті 43 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», абз. 6-9 ст. 13 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869, Рішенням Вишгородської районної ради від 29.11.2018 №502-33-VII про встановлення тарифів на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення, на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів ВРКП «Вишгородтепломережа» встановлено тарифи на теплову енергію з централізованого опалення для потреб населення в наступних розмірах:

- на теплову енергію - 1314,86 грн./Гкал (без ПДВ);

- на послуги з централізованого опалення з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1597,31 грн/Гкал (з ПДВ), без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 49,71 грн./м2 (з ПДВ).

Рішенням Вишгородської районної ради від 20.08.2019 №649-39-VII встановлено скориговані тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для населення в наступних розмірах:

- на теплову енергію (без ПДВ) - 1443,87 грн. за 1 Гкал;

- на послуги з централізованого опалення з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1752,12 грн./Гкал (з ПДВ), без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 54,53 грн./м2 (з ПДВ).

Згідно п. 3 вищезазначеного рішення тарифи повинні бути введені в дію через 15 днів після офіційного оприлюднення.

З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення Вишгородської районної ради від 20.08.2019 №649-39-VII, яким встановлено скориговані тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для населення, опубліковане в газеті «Слово» 07.09.2019 №36(5209).

Як встановлено судом під час розгляду справи, тарифи були введені в дію позивачем з 01.11.2019.

Рішенням Вишгородської районної ради від 12.12.2019 №698-41-VII встановлено скориговані тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для населення в наступних розмірах:

- на теплову енергію (без ПДВ) - 1365,00 грн. за 1 Гкал;

- на послуги з централізованого опалення з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1657,47 грн./Гкал (з ПДВ), без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 51,59 грн./м2 (з ПДВ).

Згідно п. 3 вищезазначеного рішення тарифи повинні бути введені в дію через 15 днів після офіційного оприлюднення.

Вказане рішення Вишгородської районної ради від 12.12.2019 №698-41-VII, яким встановлено скориговані тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для населення, було опубліковане у газеті «Слово» від 21.12.2019 №51/5223.

Тарифи введені в дію підприємством з 06.01.2020.

Рішенням Вишгородської районної ради від 20.02.2020 №777-43-VII встановлено скориговані тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для населення в наступних розмірах :

- на теплову енергію (без ПДВ) - 1235,99 грн. за 1 Гкал;

- на послуги з централізованого опалення з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1502,66 грн/Гкал (з ПДВ), без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 46,77 грн./м2 (з ПДВ).

Згідно п. 3 вищезазначеного рішення тарифи повинні бути введені в дію через 15 днів після його офіційного оприлюднення.

Як стверджує відповідач, фактично Вишгородська районна рада встановила тарифи для населення на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води після 01.05.2019, тобто після введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ.

Враховуючи особливості перехідного періоду, а саме - періоду від моменту введення в дію Закону №2189-VІІІ (01.05.2019) до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг, пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону (тобто, до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення його в дію (тобто до 01.05.2020). У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Істотними умовами договору є розмір тарифів за наданні послуги.

З огляду на викладене відповідач стверджує, що розміри тарифів передбачені діючими договорами також не можуть змінюватися.

Матеріалами справи підтверджено, що на час проведення перевірки Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа», договори про надання послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 із населенням та юридичними особами, які купують послуги у підприємства для потреб населення, не укладено.

Згідно інформації ВРКВ «Вишгородтепломережа» наданої в ході перевірки, між підприємством і споживачами укладені договори відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Рішення Вишгородської районної ради від 20.02.2020 №777-43-VII, на підставі якого позивач у даний час здійснює обчислення вартості комунальних послуг, прийнято Вишгородською районною радою відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 №1875-ІV, Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869, в редакції яка була чинна на час прийняття рішення.

У наведені вище нормативно-правові акти були внесені зміни і вже діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII та Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 в редакції постанови №291 від 03.04.2019.

Виходячи з наведеного відповідач стверджує, що Вишгородська районна рада та ВРКВ «Вишгородтепломережа» не мали законних підстав після 01.05.2019 формувати, встановлювати та застосовувати тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що у свою чергу призвело до порушення позивачем вимог Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 в редакції постанови №291 від 03.04.2019.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, не погоджується із такими висновками відповідача з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 13 Закону України від 02.06.2005 №2633-IV «Про теплопостачання» до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема, встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Аналогічно, частиною 1 статті 10 чинного Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

При цьому пунктом 3 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону (у редакції чинній на момент проведення перевірки) передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Чинною редакцією Закону строк укладення договорів про надання комунальних послуг пролонговано на п`ять місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Як свідчить зміст акту перевірки №40 від 23.06.2020, на час проведення перевірки позивачем договори про надання послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 із населенням та юридичними особами, які купують послуги у підприємства для потреб населення, не укладено.

Відтак, державне регулювання цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги має здійснюватися уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування, яким у даному випадку є Вишгородська міська рада, оскільки позивач згідно зі статутними документами є комунальним підприємством, заснованим на майні, що є спільною (комунальною) власністю територіальних громад сіл, селищ і міст Вишгородського району.

Відповідач стверджує, що позивач не мав права застосовувати рішення Вишгородської районної ради від 20.08.2019 №649-39-VII; від 12.12.2019 №698-41-VІІ; від 20.02.2020 №777-43-VІІ в частині тарифів для населення, оскільки на момент прийняття цих рішень був уже чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII, пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачає необхідність укладення нових договорів про надання комунальних послуг між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону, тобто з 01.05.2019. Тому, позивач зобов`язаний був продовжувати застосовувати тарифи, встановлені Вишгородською районною радою до 01.05.2019

Суд зазначає, що усі вищевказані рішення Вишгородської районної ради нечинними не визнавалися та не скасовувалися, а тому є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території в силу імперативу, встановленого статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає безпідставними висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 в редакції постанови №291 від 03.04.2019.

Твердження відповідача про те, що позивач при розрахунках з населенням з 01.11.2019 має застосовувати тарифи, встановлені рішенням Вишгородської районної ради від 29.11.2018 №502-33-VII замість тарифів, визначених наступними рішеннями Вишгородської районної ради від 20.08.2019 №649-39-VII, від 12.12.2019 №698-41-VII та від 20.02.2020 №777-43-VII, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, у статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» зазначено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари суб`єктів господарювання, які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції (частина 1). Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації) (частина 2). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання (частина 3). Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади, державні колегіальні органи та органи місцевого самоврядування під час встановлення державних регульованих цін на товари до складу таких цін обов`язково включають розмір їх інвестиційної складової частини (частина 4).

Статтею 10 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» передбачено, встановлення тарифів на комунальні послуги, нижчих за розмір економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, не допускається і може бути оскаржено в суді.

Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг.

Елементами собівартості теплової енергії є, зокрема:

- витрати на паливо (природний газ чи дрова);

- витрати на електричну енергію;

- витрати на заробітну плату з нарахуваннями.

- амортизація;

- витрати на ремонт і поліпшення основних засобів.

Вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011№ 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» встановлено, що у разі зміни протягом строку дії тарифів обсягу окремих витрат, пов`язаних з наданням послуг, з причин, які не залежать від суб`єкта господарювання, зокрема збільшення або зменшення податків і зборів (обов`язкових платежів), мінімальної заробітної плати, прожиткового мінімуму, орендної плати та амортизації, підвищення або зниження цін і тарифів на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, зміни обсягу фінансових витрат, складової частини планового прибутку, у тому числі внаслідок зміни курсу валют за наявності у суб`єкта господарювання кредитних зобов`язань перед міжнародними фінансовими організаціями, може проводитися коригування тарифів.

Таким чином, на законодавчому рівні передбачено, що реалізація позивачем теплової енергії та відповідних послуг споживачам здійснюється не нижче за розмір економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Визначення розміру економічно обґрунтованих витрат на виробництво теплової енергії та встановлення відповідного тарифу для позивача покладається на орган місцевого самоврядування.

Відповідно до Законів України «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги», «;Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «;Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень районної ради, належить, зокрема, встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна рада.

Наказом Державного комітету України з енергозбереження від 22.10.2002 №112 «Про затвердження Основних положень з нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві» визначено, що до і повноважень органів місцевого самоврядування відноситься погодження загальновиробничих питомих норм витрат паливно-енергетичних ресурсів.

Статтею 13 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать:

- регулювання діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання в межах, віднесених до відання відповідних рад;

- затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, участь у розробці та впровадженні державних і регіональних програм у цій сфері;

- затвердження з урахуванням вимог законодавства у сфері теплопостачання проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації;

- здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог;

- погодження на розміщення в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці нових або реконструкцію діючих об`єктів теплопостачання та сприяння розвитку систем теплопостачання на відповідній території;

- встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії;

- погодження інвестиційних програм стосовно об`єктів теплопостачання, що перебувають у комунальній власності, крім тих, що виробляють теплову енергію на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, коопераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії;

- сприяння провадженню інвестиційної діяльності у сфері теплопостачання.

Статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Крім того, відповідно до чинного законодавства до повноважень органів місцевого самоврядування належить: погодження температурних графіків роботи теплових мереж; встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; прийняття рішень щодо надання пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку; встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету.

Чинним законодавством України передбачено прозорість процесу встановлення тарифів на теплову енергію та комунальні послуги.

Так, дотримуючись визначених чинним законодавством принципів державної регуляторної політики, відкритості, прозорості, гласності, врахування громадської думки, відкритості для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та доступності процесу державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунальна господарства України наказом від 12.09.2018 №239 затверджено Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, який визначає, що під час розгляду органом місцевого самоврядування розрахунків тарифів здійснюється інформування споживачів про намір зміни тарифів відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, припис Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №14 від 28.09.2020 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих цін), в основу якого покладено безпідставні висновки перевірки, суд вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

У силу положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, які спростовували б твердження позивача.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.11.2020 №18.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 28.09.2020 №14 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

Стягнути на користь Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" () судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.