Справа № 160/17681/22
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ксенчук Дмитро Миколайович, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ксенчук Дмитро Миколайович, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 02.11.1992 по 09.09.2022 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 834 о/с (по особовому складу) від 09.09.2022 ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п.3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за віком. Проте, станом на день видачі цього наказу відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки. 06 жовтня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо проведення з ним повного розрахунку при звільненні, а саме із вимогою нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2021 рік. Водночас, на день подання цієї позовної заяви відповідь на неї так і не була отримана позивачем. Позивач уважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки, тому й звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Також, цією ж ухвалою суду витребувано у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області належним чином засвідчені документи про нараховані та виплачені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми грошового забезпечення при звільненні.
08 грудня 2022 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що відповідно до наказу ГУНП від 09.09.2022 №834 о/с звільнено зі служби за п. 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за віком) підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора відділу превенції Криворізького районного управління поліції ГУНП. Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУНП від 06.12.2022 №20/13-2643, матеріалів архівної особової справи ОСОБА_1 та обліків ГУНП, відповідно до вимог статтей 92 та 93 Закону України «Про Національну поліцію», у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 ОСОБА_1 мав право на щорічну та додаткову оплачувану відпустки за 2021 рік: основної - 30 діб, додаткової - 15 діб, однак з рапортами про надання зазначених відпусток ОСОБА_1 до ГУНП не звертався. Так, приписами Закону України «Про Національну поліцію» та затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260 «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» визначена виплата поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку лише в році звільнення. Виплата поліцейському грошової компенсації за невикористані дні відпустки за минулі роки не передбачена. Таким чином, нормами спеціального законодавства врегульовано питання щодо виплати компенсації поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за невикористану саме у році звільнення відпустку. Також, відповідач зауважує, що у своєму позові ОСОБА_1 посилається на норми КЗпП України та Закон України «Про відпустки» від 09.05.2021 №504/96-ВР, як на обґрунтування права на отримання грошової компенсації за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки за 2021 рік, однак він не мав правового статусу працівника у розумінні норм КЗпП України, тому на нього не розповсюджуються норми загального трудового законодавства, зокрема ст. 83 КЗпП України. Крім того, відповідно до абз. 8 пункту 8 III Порядку № 260, кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення, тобто, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Проте, наказом ГУНП від 09.09.2022 №834 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби за п. 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за віком). Відповідно до вказаного наказу про звільнення, позивачеві була виплачена компенсація за невикористану відпустку в році звільнення (2022 рік) за фактично відпрацьований час у кількості: 20 діб основної та 10 діб додаткової відпусток. При цьому, ОСОБА_1 у встановленому порядку наказ про звільнення від 09.09.2022 № 834 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим відділом проводиться виплата коштів, не оскаржує. Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських і надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. На підставі викладеного відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,
ОСОБА_1 у період з 02.11.1992 по 09.09.2022 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №834 о/с (по особовому складу) від 09.09.2022 ОСОБА_1 , старшого інспектора відділу превенції Криворізького районного управління поліції, було звільнено зі служби в поліції за п.3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - (за віком) з 09 вересня 2022 року.
В зазначеному наказі також указано про те, що встановлено преміювання за вересень 2022 року у розмірі 22,904 %; невикористана частина щорічної відпустки за 2022 рік за фактично відпрацьований час складає: основної - 20 діб, додаткової - 10 діб; стаж служби в поліції: 41 рік 02 місяці 13 днів; стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги: 41 рік 02 місяці 13 днів; стаж служби для призначення пенсії: у календарному обчисленні: 41 рік 02 місяці 13 днів; у пільговому обчисленні: 50 років 06 місяців 25 днів.
Відповідно до довідки Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 28.09.2022 №45/7Д-883, підполковнику поліції ОСОБА_1 під час проходження служби щорічна основна та додаткова відпустки за 2021 рік не надавалась.
06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача зі зверненням щодо проведення повного розрахунку при звільненні зі служби, в якому позивач просив, серед іншого, нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2021 рік.
Проте, матеріали справи не містять відповіді відповідача на це звернення ОСОБА_1 , за твердженням позивача - ним вона не була отримана.
Листом Управління кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області від 27.10.2022 №20/13-627аз на адвокатський запит щодо надання інформації відносно ОСОБА_1 було повідомлено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначені Законом України «Про Національну поліцію» (ст.92) на підставі погоджених рапортів про надання відпусток, виключно наказами по особовому складу ГУНП. Згідно з матеріалами архівної особової справи ОСОБА_1 та обліків ГУНП, він відповідно до вимог статей 92 та 93 Закону України «Про Національну поліцію» у період з 01.01.2021 до 31.12.2021 мав право на щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за 2021 рік: основної - 30 діб, додаткової - 15 діб, однак з рапортами до ГУНП щодо надання зазначених відпусток ОСОБА_1 не звертався. Відповідно до пункту 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», грошова компенсація виплачується поліцейським, які звільняються з поліції, лише за невикористану в році звільнення відпустку. Враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП від 09.09.2022 № 834 о/с, за невикористану частину щорічної відпустки за 2022 рік за фактично відпрацьований час йому була виплачена компенсація.
Вважаючи протиправно ненарахованою та невиплаченою грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Положеннями Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) передбачені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Відповідно до приписів ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Водночас, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Положеннями ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 93 Закону №580-VIII, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до приписів ч. ч. 8-11 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).
Приписами п. 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз.7 і 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Аналізуючи наведені норми права, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки визначено приписами Конституції України.
Особу не може бути позбавлено такого права.
Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII.
Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
З огляду на наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування у цьому випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».
Так, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» і ч.1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом установлено, а також не заперечується відповідачем те, що позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки.
Відповідно до довідки Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 28.09.2022 №45/7Д-883, підполковнику поліції ОСОБА_1 під час проходження служби щорічна основна та додаткова відпустки за 2021 рік не надавалась.
Отже, ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки у 2021 році, а саме 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки.
Доказів нарахування і виплати позивачеві такої компенсації за 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за 2021 рік матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки є протиправною.
До того ж, для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки.
Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій у спірному питанні.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 257 КАС України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Суддя Н.В. Кучугурна