Справа № 640/16314/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови йому зарахувати до трудового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників період його роботи з 28.08.1985 по 11.04.1994 у Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості «Антарктика»; зарахувати до трудового стажу періоди роботи з 10.06.1996 по 30.10.1997 в АТЗТ СП «Візарт-Рос»; з 01.11.1997 по 01.01.1999 в Агентстві безпеки «Ротибор»; період військової служби з 19.11.1981 по 20.10.1984 та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 23.03.2021, з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1985 до 01.07.1990 відповідно до довідки від 10.03.2021 №433-Ф-11.1-21, виданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників період його роботи з 28.08.1985 по 11.04.1994 у Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості «Антарктика»; зарахувати до трудового стажу з 10.06.1996 по 30.10.1997 в АТЗТ СП «Візарт-Рос»; з 01.11.1997 по 01.01.1999 в Агентстві безпеки «Ротибор»; період військової служби з 19.11.1981 по 20.10.1984 та призначити і виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 23.03.2021 з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1985 до 01.07.1990 відповідно до довідки від 10.03.2021 №433-Ф-11.1-21, виданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він має загальний страховий стаж роботи 42 роки 3 місяці та 9 днів, з яких спеціальний стаж становить 8 років 7 місяців 14 днів роботи за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, що відповідно до положень пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про наявність підстав призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до трудового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників період роботи ОСОБА_1 з 28.08.1985 по 11.04.1994 у Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості «Антарктика»; зарахувати до трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 10.06.1996 по 30.10.1997 в АТЗТ СП «Візарт-Рос»; з 01.11.1997 по 01.01.1999 в Агентстві безпеки «Ротибор»; період військової служби з 19.11.1981 по 20.10.1984 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 23.03.2021, з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1985 до 01.07.1990 відповідно до довідки від 10.03.2021 №433-Ф-11.1-21, виданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників період роботи ОСОБА_1 з 28.08.1985 по 11.04.1994 у Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості «Антарктика»; зарахувати до трудового стажу з 10.06.1996 по 30.10.1997 в АТЗТ СП «Візарт-Рос»; з 01.11.1997 по 01.01.1999 в Агентстві безпеки «Ротибор»; період військової служби з 19.11.1981 по 20.10.1984 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 23.03.2021 з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1985 до 01.07.1990 відповідно до довідки від 10.03.2021 №433-Ф-11.1-21, виданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що основним документом, що визначає право на пенсію на пільгових умовах є довідка про пільговий характер роботи. Враховуючи, що підприємства, на який позивач здобував пільговий стаж були ліквідовані, тому немає можливості визначити на даний ча його пільговий стаж.

Крім того, з огляду на відсутність наказів про проведення атестації робочих місць, позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через Веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за Списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, та статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Листом від 21.03.2021 №2600-0303-8/54475 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, 3 них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Крім того, у вказаному листі відповідачем зазначено, що працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах (6 років 3 місяці), за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини першої статті 26 цього Закону на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

Враховуючи, що до загального трудового стажу позивача пенсійним фондом не зараховані періоди трудової діяльності: з 10.06.1996 по 30.10.1997 (в записі на звільнення не зазначена посада уповноваженої особи); з 01.11.1997 по 01.01.1999 (в записі на зарахування виправлення, період з 01.01.1998 по 31.12.1998 враховано за даними персоніфікованого обліку), та для зарахування періоду проходження військової служби необхідно надати військовий квиток або уточнюючу довідку, а в архівній довідці Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 10.03.2021 №429-ф-11.1-21, яка підтверджує пільговий стаж Позивача з 28.08.1985 по 11.04.1994 у Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості «Антарктика», відсутнє посилання на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №l або за Списком №2, тому підстави для призначення пенсії на пільгових умовах - відсутні.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутність у особи доказів проведення атестації робочих місць, а також їх неподання територіальному органу Пенсійного фонду України разом із заявою про призначення пенсії не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, що свідчить про необхдіність зарахування спірних періодів роботи до трудового стажу позивача.

Як наслідок, слід зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 23.03.2021 з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1985 до 01.07.1990 відповідно до довідки від 10.03.2021 №433-Ф-11.1-21, виданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради.

Однак, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію за віком судом першої інстанції було відмовлено не підлягають задоволенню з огляду на положення частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, раховуючи, що вимоги на майбутнє не можуть бути предметом розгляду у суді.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У силу вимог статті 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 100 вказаного Закону особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до ст. 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст.ст. 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Так, у відповідності до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За змістом частини третьої статті 114 вказаного Закону працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

У відповідності до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

За правилами пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

При цьому, пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 19.11.1981 року позивач почав проходження військової служби на посаді курсанта.

У подальшому, наказом від 27.09.1984 ОСОБА_1 звільнений в запас з 20.10.1984 року.

У подальшому, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач працював в Чорноморському рибно-промисловому виробничому об`єднанні «Антарктика»: 28.08.1985 був зарахований учнем матроса на УТС «Стрелец»; 18.09.1985 переведений матросом 2 класу на РТМС «Гарпунер Прокопенко»; 04.11.1985 переведений матросом 2-го класу на к/б «Советская Украина»; 05.11.1985 переведений матросом 1-го класу на к/б «Советская Украина»; 12.08.1987 переведений матросом 2-го класу на РПБ «Восток»; 25.09.1990 переведений слюсарем на РТМС «Ворошиловград»; 15.02.1993 переведений слюсарем бази технічного обслуговування флоту; 11.01.1994 звільнений за власним бажанням.

Надалі, 10.06.1996 ОСОБА_1 прийнято на посаду менеджера до АЗТЗ СП «Візарт-Рос» та 30.10.1997 з займаної посади за власним бажанням.

01 листопада 1997 року позивача прийнято на посаду начальника охорони Агентства безпеки «Ротибор», та 01.01.1999 звільнено із займаної посади.

На підтвердження вказаних обставин позивачем окрім трудової книжки надано: обліково-послужну картку до військового квитка серія НОМЕР_3; свідоцтво НОМЕР_4; свідоцтво НОМЕР_5; кваліфікаційну книжку моряка № НОМЕР_2 ; особову картку № НОМЕР_2 , додаток до особової справи; архівну довідку №Ф-833 від 09.06.2003 року, лист Департаменту архівної справи Одеської міської ради від 10.03.2021 №429-Ф-11.1-21 No433-Ф-11.1-21 архівну довідку №433-Ф-11.1-21 від 10.03.2021; архівну довідку від 10.03.2021 №429-Ф-11.1-21; архівну довідку, видану Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації; довідку №1/533 від 26.12.2000.

Однак, відповідач вказує на відсутність у позивача пільгового стажу роботи по Списку № 2, у зв`язку з тим, що в архівній довідці Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 10.03.2021 №429-ф-11.1-21, яка підтверджує пільговий стаж позивача з 28.08.1985 по 11.04.1994 у Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості «Антарктика», відсутнє посилання на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №l або за Списком №2, втім оскільки на сьогоднішній день підприємство ліквідоване, тому не можливо визначити пільговий стаж позивача.

Крім того, у апеляційній скарзі пенсійний фонд наголошує на відсутності наказів про проведення атестації робочих місць.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Разом з тим, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

У даному випадку, колегія суддів звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а згідно якої особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. У даному випадку, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Сукупність правових норм, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

У свою чергу, скаржником не зазначено жодних підстав (обставин) та не надано доказів, які б свідчили, що у вказані періоди позивач працював не повний робочий день.

Суд також наголошує, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей по підприємству - Чорноморському виробничому об`єднанні рибної промисловості «Антарктика», яке ліквідовано, та знаходилось в іншій країні, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року в адміністративній справі № 264/2643/17.

При цьому, оформлена належним чином трудова книжка ОСОБА_1 із відповідними записами про займані позивачем посади і періоди виконуваної роботи є підтвердженням пільгового трудового стажу позивача на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці.

Разом з тим, пенсійним органом протиправно не враховано вказані періоди при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, а також не вчинено жодних дій з метою підтвердження заявленого до зарахування пільгового стажу.

Крім того, відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) час перебування громадян України на військовій службі також зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як і законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до трудового стажу.

У той же час, служба в Радянській армії не відноситься до професій за Cписком № 2, які дають право на призначенні пенсії на пільгових умовах, водночас підлягає зарахуванню до загального стажу.

Щодо посилань апелянта на те, що періоди трудової діяльності: з 10.06.1996 по 30.10.1997 (в записі на звільнення не зазначена посада уповноваженої особи); з 01.11.1997 по 01.01.1999 (в записі на зарахування виправлення, період з 01.01.1998 по 31.12.1998 враховано за даними персоніфікованого обліку) суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Так, Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 8 п. 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, згідно з п. 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 09.08.2019 у справі №654/890/17.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Слід зазначити, якщо поданих позивачем документів про перерахунку пенсії було не достатньо, відповідно орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

До того ж, слід відмітити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Однак, не зважаючи на викладене, пенсійним фондом не було проведено відповідної перевірки для з`ясування обставин певних неточностей за пеірод роботи позивача з 10.06.1996 по 30.10.1997 та з 01.11.1997 по 01.01.1999.

Отже, з огляду на наявність у позивача страхового стажу не менше 30 років, з яких не менше 7 років 8 місяців на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Cписком № 2, досягнення ним 57 років, у відповідача є лише один можливий варіант вчинення дій - прийняти рішення про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII зі зменшенням пенсійного віку на три роки.

Як наслідок, належним способом захисту порушеного права у даному випадку є необхідність зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 23.03.2021 з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1985 до 01.07.1990 відповідно до довідки від 10.03.2021 №433-Ф-11.1-21, виданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради.

Однак, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплачувати пенсію за віком, оскільки право на звернення до суду виникає у позивача у разі порушення його прав, свобод чи інтересів, у зв`язку з чим вимоги на майбутнє не можуть бути предметом розгляду у суді.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук