Справа № 380/4200/23
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4200/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської обласної прокуратури

про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Київської обласної прокуратури, у якому просить стягнути з Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, б-p Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 у період з 21.04.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі 375553 (триста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 75., без урахування належних податків і зборів.

Ухвалою від 16.03.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги мотивовані наступним: законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Позивач вказує, що відповідач допустив затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року у справі № 380/5614/21, яке в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, оскільки Генеральним прокурором лише 17.01.2023 року видано наказ №6к, яким скасовано наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 року № 130к та поновлено позивача на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021 року.

Позивач вважає, що Київської обласної прокуратури на його користь слід стягнути середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 у період з 21.04.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі (191*1966,25) 375553,75 грн.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у Київської обласної прокуратури відсутні повноваження на скасування наказу Генерального прокурора від 11.03.2021 № 130к та відповідно поновлення позивача на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області.

Відповідач звертає увагу на пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у якому покликався на те, що питання, яке порушує позивач стосується проходження ним публічної служби за період, коли він був службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займала відповідальне та особливо відповідальне становище; вважає, що справа, що розглядається не належить до справ незначної складності.

Суд відхиляє клопотання відповідача з огляду на те, що сторонами подано всі докази та надано пояснення необхідні для вирішення заявленого спору. Враховуючи, що предметом спору є стягнення заробітної плати за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі пріоритетним є швидке вирішення цієї справи (ст. 12 КАС України)

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд виходив з наступного.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі №380/5614/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15; ), Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2; ) - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 4 від 14.12.2020 «Про неуспішне проходження прокурорами атестації». Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 №130к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.03.2021 по 12.04.2022 у розмірі 546617 (п`ятсот сорок шість шістсот сімнадцять) грн 50 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 38341 (тридцять вісім тисяч триста сорок одна) грн 88 коп допущено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі №380/5614/21 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 380/5614/21 у справі №380/5614/21 залишено без змін.

На виконання рішення суду в.о. Генерального прокурора О.Симоненко видав наказ № 6к від 17.01.2023, яким скасував наказ Генерального прокурора від 11 березня 2021 № 130к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури; поновив ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13 березня 2021 року.

Позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також ч. 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Водночас, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі № 826/3465/18.

Суд встановив, рішення суду від 21.04.2022 у справі №380/5614/21 фактично виконано лише 17.01.2023 прийняттям наказу в.о. Генерального прокурора О.Симоненко № 6к від 17.01.2023.

Період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі визначається з наступного дня від дати прийняття рішення суду - 22.04.2022 до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 17.01.2023.

Оскільки судом встановлено факт затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 у справі № 380/5614/21 у період з 22.04.2022 по 17.01.2023, то суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 22.04.2022 по 17.01.2023.

Що стосується розміру суми, що підлягає стягненню, суд звертає увагу на таке.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі по тексту - Порядок).

За змістом пункту 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 № 21-395а13.

Під час розгляду справи № 380/5614/21 суд прийняв до уваги довідку Київської обласної прокуратури вих. №21ф-5 від 18.01.2022 про середню заробітну плату ОСОБА_1 , якою підтверджувалось, що у січні 2021 року та у лютому 2021 року (два останні календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача) йому нараховано 16294,00 гривень та 34828,39 гривень відповідно та встановив, що середньоденний заробіток позивача становить 1966,25 гривень (з урахування податків та зборів). Середньоденний заробіток після обов`язкових відрахувань становить 1582,83 грн.

Період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - з 22.04.2022 по 17.01.2023 - 183 робочі дні.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 22.04.2022 по 17.01.2023 становить 359823,75 грн. (1966,25 грн. х 183 днів) та належить до стягнення з Київської окружної прокуратури на користь позивача.

Водночас, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Доводи позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів є необґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулася не з вини відповідача, оскільки у Київської обласної прокуратури були відсутні повноваження на скасування наказу Генерального прокурора від 11.03.2021 № 130к та відповідно поновлення позивача на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області є безпідставними. Відповідно до статей 1, 7 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури, а отже, несвоєчасне поновлення позивача на посаді, за умови отримання ним заробітної плати у Київській обласній прокуратурі не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 420/8539/21 (постанова Верховного Суду від 23 березня 2023 року).

Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці і така виплата пов`язана виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Твердження представника відповідача на недотримання позивачем строку звернення до суду є помилковим, з огляду на таке.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Верховний Суд у постанові від 04 травня 2023 року у справі № 560/3294/22 зазначив, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (надалі по тексту також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Аналізуючи зміст частини першої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право у тримісячний строк звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Водночас, згідно частини 1 Глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України, строки визначені статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк дії карантину встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи, що строк дії зазначеної постанови КМУ станом на момент звернення позивача з позовною заявою до суду не закінчився, відтак і підстав для застосування наслідків пропуску строків визначених статтею 233 КЗпП України у суду немає.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, не надав доказів понесення інших судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, б-p Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 у період з 22.04.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі 359823,75 (триста п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять три) грн. 75. коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.