Справа № 620/6499/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6499/22 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській (далі - ГУ ПФУ у Чернігівській області, відповідач), в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання із врахуванням слідчого стажу 20 років 00 місяців 09 днів з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року, згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21 лютого 2020 року за № 03/36-728, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 14 липня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не зараховано стаж слідчої роботи позивача у розмірі 20 років 00 місяців 09 днів до стажу судді при нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року даний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов повністю.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Відносно позивача у рішенні від 04 серпня 2016 року за №1807/0/15-16 Вища рада юстиції зарахувала його роботу на слідчих посада в МВС України більше 20 років до стажу судді і зазначила, що стаж становить понад 36 років, що дає позивачу право на звільнення з посади судді у відставку.

04 серпня 2022 року, 11 серпня 2022 року, 22 серпня 2022 року та 25 серпня 2022 року позивач звертався до відповідача з проханням зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону, однак отримав відповідь, що Головним управлінням зараховано до стажу період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року. Одночасно відповідач зазначив, що рішення суду від 21 січня 2022 року по справі № 620/16459/21 не містить зобов`язань щодо обчислення довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням періодів роботи в органах МВС на слідчих посада з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виплачується позивачу з 14 вересня 2021 року складає 59 024,16 грн. (113 508,00 грн. х 52 %), а повинен складати з врахуванням слідчого стажу з урахуванням періодів роботи в органах МВС на слідчих посада з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року не менше 90%.

Відповідач не виконав рішення суду від 14 липня 2022 року по справі № 620/16459/21, яке вступило в законну силу і жодного дня не зарахував до стажу слідчу роботу 20 років 9 днів з 0101 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дотримався конституційного принципу верховенства права, вимог щодо дії закону в часі та стосовно кола осіб, діяв всупереч приписам Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення судового розгляду із забезпеченням повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, не дав оцінку аргументам позивача, викладеним у позові в обґрунтування позовних вимог та у відповіді на відзив відповідача на позов, а відмовляючи в позові, належним чином не обґрунтував норми права та мотиви їх застосування для прийняття такого рішення, та всупереч вимогам п.п.2, 6 ч.4 ст.246 КАС України належним чином не обґрунтував мотиви незастосування норм права, на які позивач посилався, та не обґрунтував мотиви відхилення доказів, тому рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року по справі № 620/6499/22 підлягає скасуванню як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права і з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 20 вересня 2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 % грошового утримання.

24 лютого 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21 лютого 2020 року № 03/36-728.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу відмовлено в перерахунку щомісячні довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №620/2371/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо непроведення перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вищезазначеної довідки та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21 лютого 2020 року №03/36-728, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання зазначеного судового рішення позивачеві проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 19 лютого 2020 року у розмірі 50% суддівської винагороди.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 620/2123/21 зобов`язано Головне управління зарахувати до стажу роботи позивача, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкової військової служби з 02 листопада 1972 року по 07 січня 1975 року, що складає 2 роки 2 місяці 05 днів, та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі у Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1975 року по 01 липня 1979 року, що складає 1 рік 11 місяців 00 днів.

На виконання зазначеного судового рішення позивачеві проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 14 вересня 2021 року у розмірі 52% суддівської винагороди. Перерахунок проведено, виходячи із суддівського стажу 21 рік 2 місяці 11 днів (з 02.11.1972 по 07.01.1975 - 2р. 2м. 6дн.; з 01.09.1975 по 31.07.1977 - 1р. 11м.; з 11.08.1999 по 31.12.2003 - 4р. 4м. 21дн.; з 01.01.2004 по 14.09.2016 - 12р. 8м. 14дн.).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року у справі №620/16459/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо незарахування до стажу періоду роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01 серпня 1979 року по 10.08 серпня 1999 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу до стажу період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі №620/16459/21 вищевказане рішення залишено без змін.

На виконання зазначеного судового рішення позивачеві проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 14 липня 2022 року у розмірі 52% суддівської винагороди.

Після виконання рішення суду загальний стаж заявника становить 43 роки 7 місяців 21 день. Стаж на посаді судді залишився без змін - 21 рік 2 місяці 11 днів, період роботи з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року зарахований як прокурори/слідчий склад.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07 жовтня 2010 року (далі - Закон №2453-VI) незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням, правом судді на відставку.

За приписами ч. 6 статті 48 Закону№2453-VI при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною 1 статті 120 Закону України №2453-VI визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 5 статті 120 Закону №2453-VI за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 3 статті 141 Закону №2453-VI (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до абз. 2 п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону №2453-VI в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Розділу XIII Перехідні положення Закону №2453-VI визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 ч. 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 №2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-XII, в редакції, яка діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI) було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас спірні правовідносини врегульовані також постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (далі - Постанова №865), яка була чинна станом на день набрання чинності Законом №2453-VI у відповідній цьому періоду редакції.

Абзацом 2 п 3-1 Постанови №865 було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, законодавством, яке діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено зарахування спірного періоду роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

У даному випадку до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, підлягає зарахуванню період роботи на посаді слідчого.

Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року у справі №620/16459/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року, зазначивши: «Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01 серпня 1979 року по 10 серпня 1999 року.»

За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи доводи і посилання апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту порушених прав шляхом подання позову про зобов`язання вчинити дії на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами, на переконання суду, знаходяться на стадії виконання судового рішення.

Однак, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 в межах справи №620/6499/22, задоволенню не підлягають, оскільки охоплюється процедурою виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року у справі №620/16459/21 після виправлення судом описки, допущеної в резолютивній частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року.

Якщо позивач вважає, що відповідачем рішення у справі №620/16459/21 не виконано, виконано не у повному обсязі чи не у спосіб, зазначений в ньому, він маж право звернутися до державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду чи безпосередньо до суду в межах справи №620/16459/21 із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, в порядку статті 383 КАС України.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Такі вимоги закону щодо обов`язковості виконання судових рішень та контролю з боку суду за його виконанням відповідають Рекомендаціям Ради Європи в галузі адміністративного судочинства та адміністративного права.

Так, в Рекомендації REC (2003) 16 Комітету Міністрів державам-членам щодо виконання адміністративних і судових рішень у сфері адміністративного права, яка була прийнята Комітетом Міністрів 9 вересня 2003 року на 851 нараді зазначено, що враховуючи необхідність забезпечення довіри приватних осіб до адміністративної і судової системи і, з огляду на це, також необхідність забезпечення виконання як рішень адміністративних органів, які покладають обов`язки на приватних осіб, так і судових рішень у сфері адміністративного права, які визначають права приватних осіб. Дієвість правосуддя вимагає виконання судових рішень у сфері адміністративного права, особливо, коли вони стосуються адміністративних органів; нагадуючи у зв`язку з цим про права, які захищає Європейська конвенція з прав людини, невід`ємною частиною яких є виконання судових рішень у межах розумного строку.

У постанові від 22 серпня 2019 по справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання чи неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням чи невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС Укоаїни спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення належним чином.

Обраний же позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно неналежного виконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати відповідача виконувати рішення суду у певний спосіб шляхом ухвалення нового судового рішення.

Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Отже, позивач у цій справі, обравши спосіб захисту шляхом подання нового позову, не врахував того, що спірні правовідносини між сторонами перейшли до стадії виконання судового рішення, що в силу вже згаданих приписів статей 382, 383 КАС пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, критично оцінюються судом, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків