Справа № 420/4576/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4576/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 за період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 за період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди.

Ухвалою суду від 13.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді офіцера відділення управління черговими силами командного пункту та має військове звання «лейтенант». Позивач вказав, що на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2022 №16, бойового розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №493 від 18.05.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_1 №85 від 19.05.2022 та рапорту командира маневреноі групи №4/82 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях та здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії: з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 встановленого зразка №4093 від 31.08.2022 та виконував бойові завдання. Позивач, вважаючи, що всупереч вимогам Постанови №168 відповідач протиправно не виплатив додаткову винагороду у розмірі 100 000,00грн за спірний період, просить суд задовольнити позов у повному обсязі та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 за період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди.

24.04.2023 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, згідно п.п. 1.1.2. наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 85 від 19.05.2022 (по стройовій частині) лейтенант ОСОБА_1 офіцер відділення управління черговими силами командного пункту військової частини НОМЕР_1 вибув у відрядження м.Миколаїв з 20.05.2022 до окремого розпорядження з метою ефективного застосування сил і засобів РЕР відповідно до поставлених завдань за призначенням. Позивача знято з котлового забезпечення з 20.05.2022 та видано повсякденний набір сухих продуктів (ПНСП №10) терміном на 1 (одну ) добу. Відповідач вказав, що на обґрунтування своїх вимог позивач надав до суду ксерокс довідки № 4093 виданої 31.08.2022 військовою частиною НОМЕР_2 на ім`я позивача. На довідці № 4093 виданої 31.08.2022, як вказав відповідач, військовою частиною НОМЕР_2 на ім`я позивача відсутній вхідний номер військової частини НОМЕР_1 та дата, що підтверджувала б, що вказана довідка надходила до військової частини НОМЕР_1 та вказана довідка не надходила до військової частини НОМЕР_1 . Крім того, як зазначив відповідач, вказану довідку № 4093 видану 31.08.2022 військовою частиною НОМЕР_2 не розглядала постійно діюча внутрішньо-перевірочна комісія військової частини НОМЕР_1 , яка створена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №257 від 04.08.2022. Представник відповідача зазначив, що оглянувши ксерокс довідки №4093 виданої 31.08.2022 військовою частиною НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , у зазначеному ксероксі довідки № 4093 від 31.08.2022 виявлені недоліки, котрі не дозволяють нарахувати та виплати позивачу додаткову винагороду. У якості підстави для видачі вказаної довідки: - невірно вказано бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №16 від 08.03.2022 , а повинно було вказано бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 19 від 24.03.2022 року, котре діяло на момент відправки позивача у відрядження; - наявне лише бойове розпорядження ОУВ Примор`я № 493 від 18.05.2022 на підставі якого позивача було направлено у відрядження до ОУВ Примор`я, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 85 від 19.05.2022; - відсутнє посилання на бойове розпорядження ОУВ Примор`я, що вказаний військовослужбовець направляється саме до складу і сил військової частини НОМЕР_2 . Як вказав відповідач, якщо немає бойового розпорядження ОУВ Примор`я, що вказаний військовослужбовець направляється до складу і сил військової частини НОМЕР_2 , то військова частина НОМЕР_2 немає право видавати будь-які довідки відносно військовослужбовця, що не був включений до складу сил саме цієї військової частини; - відсутнє посилання на бойове розпорядження військової частини НОМЕР_2 , що вказаний військовослужбовець входить до складу сил військової частини НОМЕР_2 . Якщо вказана військова частина видає довідку військовослужбовцю, то саме цей військовослужбовець повинен на підставі бойового розпорядження цієї частини входити в складу сил цієї військової частини та при відсутності бойового розпорядження військової частини про участь військовослужбовця у складі сил цієї частини, вказана частина не має право видавати вказану довідку. Поряд з цим, як вказав відповідач, у рапорті командира маневреної групи №4/82 зазначено військову частину НОМЕР_1 замість НОМЕР_3 , у рапорті командира маневреної групи №4/82 немає реєстраційного номеру та дати; у рапорті командира маневреної групи №4/82 не зазначено періоду безпосередньої участі військовослужбовця в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Тобто, як зазначив відповідач, йому не зрозуміло за які періоди і коли складався рапорт командира маневреної групи №4/82 військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь військовослужбовця; немає посилання на журнал бойових дій з номерами та датами. Також, відповідач вказав, що довідка від 31.08.2022 № 4093, була видана військовою частиною НОМЕР_2 , а у матеріалах справи відсутнє бойове розпорядження ОУВ Примор`я про відрядження позивача до складу і сил військової частини НОМЕР_2 , як немає про це і посилання у підставах видачі довідки №4093 від 31.08.2022 виданої військовою частиною НОМЕР_2 . У свою чергу, представник відповідаа вважає, що довідка від 31.08.2022 №4093, видана на ім`я позивача військовою частиною НОМЕР_2 не відповідає вимогам п. 3, 4 Окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29 Міністра оборони України «Щодо порядку та умов виплати додаткової винагороди та видачі довідок про безпосередню участь у бойових діях військовослужбовцям органів військового управління і військових частин (підрозділів) включених до складу одного з діючих угрупувань військ» та Додатку № 1 цього Окремого Доручення. Як вказав представник відповідача, жодного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди позивачу не було видано, адже не було підстав для видачі відповідного наказу, а для видачу наказу необхідно виконати умови визначені Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29. Відповідач відзначив, що повноваження щодо нарахування та виплати додаткової винагороди покладається на відповідача на підставі наказу по військовій частині, а тому вважає, що суд не має повноважень зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду без наказу по військовій частині. 27.04.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій представник вказав, що не погоджується із відзивом відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Так, представник вказав, що командування військової частини НОМЕР_1 направило позивача у відрядження у район виконання бойових завдань згідно бойового розпорядження і для підтвердження цього вимагає від нього ряд документів, які підтверджують його там перебування і виконання завдань згідно бойових розпоряджень, таким чином самоусунувшись від виконання своїх функцій з цього питання. Представник позивача вказав, що відповідач зазначив про те, що у військовій частині НОМЕР_1 створена постійно діюча внутрішня-перевірочна комісія 04.08.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення постійно діючої внутрішньо-перевірочної комісії», однак станом на час створення комісії позивач, вже безпосередньо приймав участь у бойових діях у період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року. Крім того, відповідач у відзиві зазначає на відсутність підстав про видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди позивачу, посилаючись на пункт 3 Окремого доручення від 23.06.2022 року №912/ з/29 Міністра оборони «Щодо порядку та умов виплати додаткової винагороди та видачі довідок про безпосередню участь у бойових діях військовослужбовцям органів військового управління і військових частин (підрозділів) включених до складу одного з діючих угрупувань військ», оскільки відсутні відповідні рапорти та у зв`язку із незалученням до безпосереднього виконання бойових завдань у складі військових частин, яка видала довідку та водночас, вказане посилання є не вірним, оскільки вказане Окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 прийняте 23.06.2022, тобто після виникнення спірних правовідносин, та безпосереднього приймання участі позивача в бойових діях. Представник позивача зазначив, що Постановою № 168 було передбачено право позивача, як особи, яка брала безпосередню участь у бойових діях (забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів на отримання вказаної виплати за ці періоди. За таких обставин, як вказав представник позивача, позивач беззаперечно мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди встановленої п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, а з приводу допущених помилок у ході складання довідки військової частини НОМЕР_2 №4093, а саме неправильного вказання найменування органів військового управління та інші дані в довідках, то позивач відповідно до своїх функціональних обов`язків не має право та не в змозі їх виправити, навіть, якщо такі помилки мали місце. В свою чергу, фактично відповідач - військова частина НОМЕР_1 свою провину та бездіяльність щодо належного оформлення документів на виплату перекидає на осіб, які перебувають в бойових умовах та крім виконання бойових завдань повинні самотужки оформлювати документи, виходити з клопотаннями на командування інших військових частин, що є порушенням порядку та субординації таких відносин.

04.05.2023 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач, посилаючись на підстави викладені у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому, як вказав представник відповідача, 20.05.2022 позивач був відряджений до діючого угрупування військ ОУВ Примор`я, а у подальшому можливо до військових частин на період до окремого розпорядження та відповідно позивач здійснював дії та заходи в інтересах за розпорядженням ОУВ Примор`я. Відповідач наголосив, що Військовій частині НОМЕР_1 невідомо де, який період і які завдання виконуються позивачем у відряджених військових частинах, або діючих угрупуваннях, а позивачу, якого відрядили до діючого угрупування військ у званні лейтенанта, на думку відповідача, достатньо було звернутись до діючого угрупування військ або військової частини куди він був відряджений і отримати належно оформлену довідку з усіма необхідними реквізитами та підставами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Лейтенан ОСОБА_1 , офіцер відділення управління черговими силами командного пункту військової частини НОМЕР_1 , з 20 травня 2022 року вибув з Військової частини НОМЕР_1 у відрядження з 20 травня 2022 року до окремого розпорядження, з метою ефективного застосування сил і засобів РЕР відповідно до поставлених завдань за призначенням, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2022 (а.с.13).

Військовою частиною НОМЕР_2 видано лейтенанту ОСОБА_1 , який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , довідку від 31.08.2022 №4093 про те, що він приймав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії: з20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року.

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що підставою для її прийняття стали: бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №16 від 08.03.2022, бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №493 від 18.05.2022, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №85 від 19.05.2022, рапорт командира маневреної групи №4/82 військової частини НОМЕР_1 (а.с.12).

11.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про здійснення нарахування та виплати лейтенанту ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на період дії воєнного стану додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за період безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів по теперішній час, посилаючись у вказаній заяві на довідки військової частини НОМЕР_2 за період з травня по вересень 2022 року (а.с.10-11).

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022 №3438/1/1057 повідомлено ОСОБА_1 про те, що у зверненні наявні ознаки, що стосуються службової діяльності військовослужбовців та, що у заявника наявне право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності (а.с.8-9).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджного Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно статті 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно з п. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до п. 3, 4 розділу І Порядку №260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Згідно абзацу 3 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Відповідно до пунктів 1, 2, 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З аналізу вказаних норм вбачається, що особам які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах на підставі наказу командира Військової частини за місцем штатної служби військовослужбовця.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач лейтенант ОСОБА_1 , офіцер відділення управління черговими силами командного пункту військової частини НОМЕР_1 , з 20 травня 2022 року вибув з Військової частини НОМЕР_1 у відрядження з 20 травня 2022 року до окремого розпорядження, з метою ефективного застосування сил і засобів РЕР відповідно до поставлених завдань за призначенням, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2022 (а.с.13).

Військовою частиною НОМЕР_2 видано лейтенанту ОСОБА_1 , який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , довідку від 31.08.2022 №4093 про те, що він приймав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії: з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року. Вказана довідка містить посилання на підстави для її видачі: бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №16 від 08.03.2022, бойове розпорядження ОУВ «Примор`я» №493 від 18.05.2022, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №85 від 19.05.2022, рапорт командира маневреної групи №4/82 військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене та те, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та те, що довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 31.08.2022 №4093 підтверджується те, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, суд прийшов до висновку, що відповідач, не виплачуючи вказану додаткову винагороду у Порядку №168 діяв протиправно.

Щодо посилання відповідача на те, що вказана довідка містить певні недоліки та має пройти перевірку у створеній у Військовій частині НОМЕР_1 постійно діючій внутрішньо перевірочній комісії, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття «належне урядування».

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Зважаючи на те, що позивач, на підтвердження наявного у нього права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 надав до відповідача відповідну довідку та не несе відповідальність та правильність за її заповнення відповідною військовою частиною, суд вважає про обґрунтованість позовних вимог позивача та, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 за період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 за період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 за період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 за період з 20 травня 2022 року по 31 травня 2022 року; з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року; з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року; з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра