Справа № 672/485/23
Суддя: Шинкоренко С. В.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№672/485/23
Провадження №2-а/672/9/23
РІШЕННЯ
17 травня 2023 року м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Гаджука В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городка адміністративну справу №672/485/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області
ОСОБА_1 21.04.2023 звернувся до Городоцького районного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до відповідача, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАД №111663).
Позивач пояснив суду, що 18.04.2023 о 12.09 він керував транспортним засобом по вул. Озерній у м. Городок, де його зупинив інспектор та висунув обвинувачення в тому, що він не увімкнув покажчик сигнала повороту при зміні напрямку руху.
Як наслідок, відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 18.04.2023 р. серії БАД №111663 за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510.00 грн.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просить скасувати постанову від 18.04.2023 р. серії БАД №111663 за ч.2 ст.122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. та закрити провадження в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підтвердження позову вказують, що поліцейським вказана постанова була складена безпідставно, оскільки в діях позивача відсутній склад вказаного адміністартивного правопорушення. Звертають увагу суду на те, що позивач не мав необхідності вмикати сигнал покажчика повороту, оскільки він не змінював напрямок руху, бо на перехресті продовжив рух прямо, виїхавши на другорядну дорогу, тоді як головна дорога здійснювала різкий поворот ліворуч.
Представниця відповідача ГУНП в Хмельницькій області в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Також подала відзив, у якому просить у задоволені позову відмовити, вважає що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності з чітким дотриманням вимог законодавства. Зазначає при цьому, що позивач здійснив маневр з`їзду із головної дороги на другорядну, що по своїй суті є поворотом, а тому вимагає аби перед його здійсненням водій увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку, чим проінформував інших водіїв про свої наміри.
Суд, заслухавши позивача та його представника, оголосивши заяву представниці відповідача та її відзив, перевіривши матеріали справи в межах наданих доказів, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом об`єктивно встановлено, що 18.04.2023 поліцейським інспектором відділу поліцейської діяльності №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшим сержантом поліції Фоміновим В.О. було складено постанову серії БАД №111663у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Згідно даної постанови на позивача накладеного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510.00 грн. за те, що останній 18.04.2023 р. о 12.09 год. по вул. Озерній поблизу буд. №2 у м. Городок керував транспортним засобом марки ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 та при зміні напрямку руху не увімкнув покажчик правого повороту, чим порушив п.9.2 (б) ПДР України, а саме при з`їзді із вул. Гончара на вул. Озерна у м. Городок, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.
При оцінці правомірності дій інспектора поліції, суд враховує наступне.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України: В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ч.2,3 ст.79 КАС України визначено, що: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Представницею відповідача на адресу суду було подано відеозапис з місця вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, судом взяті до уваги всі подані сторонами докази, підстав для прийняття додаткових доказів у понад визначені законом строки немає і відповідних клопотань з доводами про поважність причин пропуску подання суду доказів не надходило.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою правопорушення.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до п.9.2 (б) ПДР України: Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Згідно із ч.2 ст. 122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
Отже, для встановлення обґрунтованості цього позову суду слід з`ясувати чи допустив позивач зміну напрямку руху в даному випадку.
Як вбачається із дослідженого судом відеозапису ОСОБА_1 здійснював рух Т-подібним перехрестям прямо (по прямій частині перехрестя). При цьому головна дорога змінювала свій напрямок ліворуч, тоді як позивач рухався прямо, не змінюючи напрямку руху.
У відповідності до пункту 1.10 ПДР України: Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.
Виходячи із даної норми очевидним є, що поворот може виконуватись лише праворуч або ліворуч і ця дія називається маневром повороту. Очевидно (як у відповідності до ПДР України так і враховуючи здоровий глузд) що неможливо рухаючись прямо разом із тим виконати маневр повороту, нікуди фізично не повертаючи.
Як з дослідженого відеозапису, так і з роздруківки частини місцевості з онлайн карт Google, які долучені до позову, вбачається, що позивач здійснював проїзд саме Т-подібного перехрестя по продовжній прямій його частині, тобто рухаючись прямо, без зміни напрямку свого руху.
На даному перехресті, що підтверджується переглянутим відеозаписом з реєстратора службового автомобіля працівників поліції дійсно встановлений дорожній знак 2.3 дод.1 ПДР України «Головна дорога» із табличкою 7.8 дод.1 ПДР України «Напрямок руху головної дороги». В даному випадку, напрямок руху головної дороги ліворуч (по ходу руху автомобіля позивача).
Отже, позивач, проїжджаючи Т-образне перехрестя, рухався по прямій ділянці дороги, яка змінювала свій статус після перехрестя з головної на другорядну, однак фізично вказана ділянка дороги не змінювала свого напрямку руху.
У своєму відзиві представниця відповідача вказує, що : «з відео чітко вбачається, що позивач під час керування транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а саме з`їзду з головної дороги на другорядну.
Зафіксований на відео маневр є по своїй суті поворотом, адже передбачає з`їзд з головної дороги на другорядну, а тому вимагає аби перед його здійсненням водій увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку, чим проінформував усіх інших учасників про свої наміри.»
В ПДР України, зокрема у розділі 9 «Попереджувальні сигнали», у розділі 10 «Початок руху та зміна його напрямку», як і в будь-яких інших розділах, немає прив`язки до пріоритету доріг чи їх статусу, а мова йде лише про фізичну зміну напрямку руху, і саме таку зміну напрямку руху водій зобов`язаний демонструвати вмикаючи сигнали покажчиків поворотів.
За логікою представниці відповідача, рухаючи по прямій ділянці дороги, яка змінює на певному відрізку свій статус із другорядної на головну водій теж має демонструвати покажчиками повороту даний факт (однак не зрозуміло у якому напрямку).
Отже, суд категорично не погоджується із такими твердженнями представниці відповідача.
Так, вказані твердження представниці відповідача не ґрунтуються на жодних нормах законодавства (відсутні будь-які посилання на пункти ПДР України), а отже такі твердження є суб`єктивними висновками або припущеннями.
Як було проаналізовано вище, ОСОБА_1 , проїжджаючи прямо Т-подібне перехрестя не здійснював жодного маневру (оскільки рух прямо не є маневром у розумінні п.1.10 ПДР України).
Відповідно, оскільки водій жодного маневру не здійснює (зокрема не змінює напрямок руху), то у нього відсутній обов`язок вмикати сигнал покажчика повороту. Так само відсутній й будь-який зміст у вчиненні таких дій, оскільки рух він здійснює прямо.
Натомість, згідно п.9.4 ПДР України: Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
За умови при здійсненні руху прямо, очевидним є те, що подання сигналу повороту, за відсутності виконання маневру повороту, буде не зрозумілим для інших учасників руху.
Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України: Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а доводи про зворотне є безпідставними твердженнями, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.
Ч.3 ст.286 КАС України визначено, що: За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
В порядку ч.1 ст.139 КАС України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений ним судовий збір.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Позивачем, разом із подачею позову, було також подано договір про надання правничої допомоги та попередній розрахунок на суму 6039 грн. 00 коп. В подальшому, додано звіт-розрахунок на суму 4000 грн. 00 коп. з відповідною квитанцією.
Представниця відповідача у поданому відзиві заперечувала щодо стягнення витрат на правничу допомогу у первинно заявленому розмірі на суму 6039 грн., посилаючись на типовість позову, простоту справи, відсутність необхідності для адвоката формувати правову позицію тощо…
Натомість представниця відповідача не оспорює остаточну суму судових витрат в розмірі 4000 грн., підтвердження про які відповідач отримав разом із відповіддю на відзив.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема це їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При визначенні суми відшкодування суд також має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховує суд і висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи що у межах розгляду вказаної справи відбулось два судових засідання (одне з яких відкладне), з врахуванням обсягу досліджених доказів, враховуючи загальну тривалість судових засідань, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача 4000 грн. витрат на правничу допомогу, що буде достатнім та справедливим за вказаних обставин.
Керуючись ст.ст. 244-246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову від 18.04.2023 серії БАД №111663 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. в зв`язку із відсутністю у його діях складу даного правопорушення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. та 4000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Гаджук Василь Олександрович, 32000, вул. З.Космодем`янської 12 м. Городок, Хмельницького району, Хмельницької області.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області, , 29000 вул. Зарічанська 7 м. Хмельницький.

Суддя: