Справа № 320/9733/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9733/22 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Борисовській Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліум-Пром» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування розпоряджень та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аліум-Пром» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 31.10.2022 №804 про проведення фактичної перевірки;

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо складання акту відмови у допуску до проведення фактичної перевірки та щодо викладення в акті відмови у допуску до проведення фактичної перевірки від 01.11.2022 інформації про відмову посадовим (службовим) особам ДПС України у допуску до проведення фактичної перевірки;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Київській області від 08.11.2022 №613-Р;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00057 термін дії з 11.08.2021 до 11.08.2026 (адреса місця торгівлі: Україна, Київська область, м. Бровари, вул. Оникієнка Олега, 127-Б) та поновити дію зазначеної ліцензії з 08.11.2022;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Державної податкової служби України від 25.11.2022 №306-р/л;

- зобов`язати Державну податкову службу України видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії на виробництво пального №00016 термін дії з 01.07.2019 до 01.07.2024 за місцезнаходженням: 08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, Автодорога Київ-Чоп 20 КМ.+925 М. Місце провадження діяльності згідно з додатками (стор.1-2): Київська область, м. Бровари, вул. Оникієнка Олега, 127-Б та Київська область, Васильківський район, с. Крячки, вул. Кривова, буд. 42 та поновити дію зазначеної ліцензії з 25.11.2022.

У подальшому, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом: зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Київській області від 08.11.2022 №613-Р «Про анулювання ліцензії» щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00057 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №320/9733/22.

Вказану заяву обґрунтовано тим, що розпорядженням Головного управління ДПС у Київській області від 08.11.2022 №613-Р анульовано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00057, видану ТОВ «Аліум-Пром» терміном дії з 11.08.2021 до 11.08.2026.

Однак, здійснення ТОВ «Аліум-Пром» господарської діяльності залежить від наявності відповідної ліцензії, а її анулювання призводить до зупинення такої діяльності, що тягне за собою такі наслідки як втрата прибутку від здійснення господарської діяльності, неможливість виплати заробітної плати персоналу, простій обладнання, яке потребує постійного обслуговування, та введення простою у товаристві, а також неможливості виконання зобов`язань щодо реалізації пального за укладеними правочинами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліум-Пром» про забезпечення позову - задоволено. Зупинено дію розпорядження Головного управління ДПС у Київській області від 08.11.2022 №613-Р «Про анулювання ліцензії» щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00057 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №320/9733/22.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу про забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наведені позивачем обгрунтування щодо неправомірності оскаржуваного розпорядження не є співмірними із застосованими заходами, так як вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії такого розпорядження свідчить про передчасний висновок про неправомірність такого рішення.

На думку апелянта, позивач не надав до суду жодних доказів існування очевидної небезпеки, що потребує вжиття заходів у такий спосіб, що узгоджується з відповідною практикою Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що у даному випадку існує небезпека заподіяння правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі, так як анулювання ліцензії має наслідком припинення функціонування цілового майнового комплексу позивача, зупинення господарської діяльності, що потягне за собою неминучі наслідки, та забезпечення позову у даному випадку спрямоване лише на збереження існуючого становища позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як свідчать копії матеріалів справи, 01.07.2019 для здійснення господарської діяльності Державною податковою службою України було видано ТОВ «Аліум-Пром» ліцензію на виробництво пального (реєстраційний номер 00016) з терміном дії з 01.07.2019 до 01.07.2024 за місцезнаходженням: 08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, Автодорога Київ-Чоп 20 КМ.+925 М. Місце провадження діяльності згідно з додатками (стор.1-2): Київська область, м. Бровари, вул. Оникієнка Олега, 127-Б та Київська область, Васильківський район, с.Крячки, вул. Кривова, буд. 42.

У подальшому, 11.08.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області видано ТОВ «Аліум-Пром» ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі (реєстраційний номер 00057) з терміном дії з 11.08.2021 по 11.08.2026 за місцезнаходженням: 08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, Автодорога Київ-Чоп 20 КМ.+925 М. Адреса місця торгівлі: Київська область, м. Бровари, вул. Оникієнка Олега, 127-Б.

Однак, 08.11.2022 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято розпорядження №613-Р «Про анулювання ліцензії», яким анульовано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00057.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Київській області від 08.11.2022 №613-Р «Про анулювання ліцензії» щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00057 може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У відповідності до вимог частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

У той же час, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Подаючи заяву про забезпечення позову позивач посилається на те, що здійснення ТОВ «Аліум-Пром» господарської діяльності залежить від наявності відповідної ліцензії, а її анулювання призводить до зупинення такої діяльності, що тягне за собою такі наслідки як втрата прибутку від здійснення господарської діяльності, неможливість виплати заробітної плати персоналу, простій обладнання, яке потребує постійного обслуговування, та введення простою у товаристві, а також неможливості виконання зобов`язань щодо реалізації пального за укладеними правочинами.

При цьому, доводи заяви про забезпечення позову фактично зводяться до незгоди з рішенням Головного управління ДПС у Київській області від 08.11.2022 №613-Р, яким анульовано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00057.

Разом з тим, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 та від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18 щодо «очевидності» ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Відтак, перевірка протиправності спірного розпорядження, можлива лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи на підставі позову, про забезпечення якого просить позивач.

Разом з тим, Київський окружний адміністративний суд вказаних вимог не дотримався та надав оцінку оскаржуваному розпорядженню передчасно.

У даному випадку, наявність очевидних ознак протиправності рішення відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року у справі №420/21952/21.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди. Тому, відсутність особливого порядку відшкодування шкоди внаслідок необґрунтованого анулювання дії ліцензії, не може бути підставою вжиття заходів забезпечення позову.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

На думку колегії суддів, застосовуючи заходи забезпечення позову з підстав, які законом не передбачені, суд втрутився у компетенцію відповідача, зупинив дію розпорядження та фактично надав можливість позивачу, як ліцензіату, продовжувати здійснення господарської діяльності без наявності ліцензій.

Суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

У даному випадку, судом попередньої інстанції не дотримано умови щодо співмірності застосовуваних заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог, адже заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог та відповідати критерію співмірності з ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність підстав саме для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено порушення норм права, що призвело до невірного по суті вирішення питання, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про забезпечення позову - слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 150, 312, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліум-Пром» про забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліум-Пром» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування розпоряджень та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук