Справа № 120/1906/23
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 травня 2023 р. Справа № 120/1906/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

28.02.2023 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач).

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком від 14.09.2022 № 52;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 23.08.2022, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.10.1984.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що досягнувши пенсійного віку звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано усі періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1984, оскільки на титульній сторінці відбиток печатки нечіткий, що кваліфіковано як невідповідність трудової книжки Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та стало підставою для її неврахування.

Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправним, посилаючись на те, що виявлені недоліки трудової книжки є формальними і він не може нести відповідальність за порушення роботодавцем правил її оформлення. Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 02.03.2023 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Крім, того відповідачеві встановлено 15 - ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії або оригінал матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

13.03.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві представник відповідача зазначив, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2022 року по 31.12.2022 року не менше 29 років.

Відповідач вказує, що страховий стаж позивача становить 19 років 10 місяців 21 день, при необхідних 29 років.

До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1984, оскільки на титульній сторінці відбиток печатки нечіткий, що кваліфіковано порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Тому, 14.09.2022 було прийнято рішення № 52 про відмову у призначенні пенсії.

13.04.2023 відповідачем подано заяву про долучення до матеріалів справи індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб за періоди з 2008 по 2022 роки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Із копії паспорта громадянина України встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

07.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 17-18).

Рішенням відповідача від 14.09.2022 № 52 йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому відповідачем не зараховано до стажу періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1984, оскільки на титульній сторінці відбиток печатки нечіткий, що кваліфіковано порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV стало відсутність необхідного страхового стажу.

Із розрахунку Форми РС - право встановлено, що страховий стаж позивача становить 19 років 10 місяців 21 день. До страхового стажу позивача зараховано періоди роботи з 10.10.1980 по 16.12.1985 та з 26.03.2006 по 30.06.2022. Вказані періоди зараховані відповідачем згідно наданих ОСОБА_1 уточнюючих довідок.

За періоди роботи з 14.01.1986 по 30.12.1996 позивачем не надано уточнюючих довідок, тому відповідачем не зараховано їх до страхового стажу.

Ключовим у цьому спорі є питання щодо правомірності незарахування до страхового стажу трудової діяльності позивача підтвердженої трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.10.1984, адже на недолік трудової книжки зіслався відповідач ухвалюючи оскаржене рішення.

Визначаючись щодо правомірності такого висновку Головного управління та спірного рішення яке на цьому висновку ґрунтується, суд керується наступними мотивами.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

На визначальність трудової книжки як основного документу про стаж роботи особи неодноразово звертав увагу Верховний Суд у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Станом на час оформлення трудової книжки позивача (10.10.1984), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.73 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п. п. 2.2 Інструкції № 162 у трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Аналогічні положення містяться в п. 6 Порядку № 656.

Згідно п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.

З аналізу вказаних норм та висновків Верховного Суду про їх застосування суд зауважує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку не може позбавити позивача права на включення періоду роботи до його страхового стажу і на призначення пенсії з його врахуванням.

Разом з тим, згідно п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із цього слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність надання будь-яких додаткових уточнюючих довідок виникає лише у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 року по справі № 242/2536/16-а.

Як видно з копій трудової книжки ОСОБА_1 від 10.10.1984 НОМЕР_1 позивач у період з 14.01.1986 по 14.04.1994 працював у механізованій колоні № 82 "Комиенергострой", яку з 25.03.1986 перейменовано у механізовану колону № 100 треста "Комиенергострой", з 14.04.1994 по 31.12.1995 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Нефтестройремонт - 93", з 01.01.1996 по 30.12.1996 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Нефтестрой" (а.с. 8-9).

Судом при перевірці записів трудової книжки позивача не встановлено виправлень, які б потребували уточнюючих документів як і не виявлено інших недоліків записів про роботу, які б були перешкодою для встановлення дійсного змісту внесених до трудової книжки відомостей. Відтак, не зарахування вказаного стажу роботи позивача до страхового стажу із посиланням на те, що на титульній сторінці відбиток печатки нечіткий, є протиправним.

Відтак, суд вважає неправомірним неврахування до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1984.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 14.09.2022 № 52 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1984. У такому випадку позивачем будуть дотримані усі умови, зокрема й щодо страхового стажу, необхідні для призначення бажаної для нього пенсії, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання призначити та виплачувати йому пенсію у відповідності із поданою заявою.

Щодо дати з якої слід призначити та виплачувати пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 60 років 23.08.2022, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 07.09.2022, тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення пенсії має відбутися з 24.08.2022 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Тому позивач помилково просить у позові призначити йому пенсію із 23.08.2022.

Отже, вимоги адміністративного позову підлягають задоволенню.

В такому випадку, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1073,60 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 14.09.2022 № 52 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 24.08.2022 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1984.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович