Справа № 620/1956/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/1956/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) 17.02.2023 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі ГУДПС у м. Києві, відповідач), у якому просить визнати податкові повідомлення-рішення від 25.10.2022 №010-2628 на суму 1258,20 грн. та №010-2658 на суму 1419,00 грн. протиправними та скасувати їх.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що придбані ним нежитлові будівлі ситроцеху і тарного складу підпадають під визначення «будівлі промислові», зокрема «виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств», тому відповідно до вимог Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування.

Ухвалою судді від 27.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав відзив на позов та пояснив, що згідно з інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у 2021 році у власності позивача перебували об`єкти нерухомого майна. Враховуючи наведене, ГУДПС у м. Києві на підставі положень статті 266 Податкового кодексу України проведено позивачеві на зазначені об`єкти розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та винесено спірні податкові повідомлення-рішення. При цьому, відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження використання ним нежитлових будівель для здійснення промислового виробництва/діяльності, тому підстави для застосування підпункту «є» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримано та зазначено, що основним видом його господарської діяльності станом на 01.01.2021 було лісопильне та стругальне виробництво (секція С КВЕД ДК 009:2010). Вироблену продукцію, від реалізації якої позивачем отримано дохід, ФОП ОСОБА_1 складав у спірних приміщеннях. Окрім того, спірні об`єкти не здавались ним ні в оренду, ні в лізинг, ні в позичку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Станом на 01.01.2021 основним видом господарської діяльності позивача було лісопильне та стругальне виробництво (16.10) (а.с. 56-57).

Відповідно до матеріалів справи позивач є власником нежитлових будівель, а саме: 3/50 частин комплексу торгівельної бази-будівлі тарного складу, загальною площею 209,7 кв.м, та 7/100 частин торгівельної бази-будівлі ситроцеху, загальною прощею 236,50 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 43-50).

25.10.2022 ГУДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення №010-2658 та №010-2658, якими позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 1419,00 грн. та 1258,20 грн. відповідно (а.с. 7, 8).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Положеннями пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Разом з тим, пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (п. «є»).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24.11.2021 (справа №520/7962/19), застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до вимог пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, у тому числі будівлі промислові та склади.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

Група «Будівлі промислові та склади» (код 125) включає клас «Будівлі промислові» (код 1251) та дев`ять підкласів, у тому числі «будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості» (код 1251.7).

Сторонами не заперечується, що позивач є власником нежитлових будівель, а саме: 3/50 частин комплексу торгівельної бази-будівлі тарного складу, загальною площею 209,7 кв.м, та 7/100 частин торгівельної бази-будівлі ситроцеху, загальною прощею 236,50 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 43-50).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2019 по справі №826/15338/17, яке набрало законної сили 28.10.2019, встановлено, що нежилі приміщення торгівельної бази, до складу якої серед іншого входять склад та будівля ситроцеху, підпадають під визначення «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств» (а.с. 9-11).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вкладене, суд погоджується із доводами позивача, що належні йому нежилі приміщення віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457 затверджено Національний класифікатор України ДК 009:2010, у розділі 4 якого визначено, що процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.01.2021 позивач займався, у тому числі, таким видом економічної діяльності: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний) (а.с. 56-57).

У свою чергу, суд звертає увагу, що секція C "Переробна промисловість" містить код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.

У наданій відповіді на відзив ФОП ОСОБА_1 наголошував, що використовує спірні приміщення для здійснення основного виду господарської діяльності (як склад для виготовленої продукції), безпосередньо від якої у 2021 році отримав дохід 515906,00 грн., на підтвердження чого надано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік (а.с. 58).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що спірні приміщення використовуються позивачем в основній господарській діяльності, яка, зокрема класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010.

Крім того, позивач зазначав, що належне йому спірне нерухоме майно не здається в оренду, лізинг чи позичку. Відповідачем вказані доводи належними та допустимими доказами не спростовано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що належні позивачу нежитлові будівлі не є об`єктом справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність всіх умов для застосування у спірних правовідносинах положень пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 25.10.2022 №010-2658 та №010-2658.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2023 року.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116).

Суддя С.В. Бородавкіна