Справа № 953/2781/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 р.Справа № 953/2781/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Єфіменко Н.В., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, повний текст складено 11.01.22 по справі №953/2781/20

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції Дикий Богдан Сергійович , Департаменту патрульної поліції Управління ПП в Харківській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Дикого Богдана Сергійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

- скасувати постанову серія ЕК №1923347 від 31.12.2019 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

20.08.2021 позивач подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив покласти на відповідачів понесені ним судові витрати у сумі 18995, 80 грн, з яких 5044,80 грн витрати зі сплати судового збору; 13952 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

11.01.2022 рішенням Київського районного суду м. Харкова адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серія ЕК №1923347 від 31.12.2019 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Закрито провадження у справі.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення суми витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині часткового стягнення витрат на правничу допомогу та ухвали в цій частині постанову, якою задовольнити в повному обсязі всі понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не врахував сталу практику Верховного Суду щодо застосування правового висновку, викладеного, зокрема, в додатковій постанові Касаційного адміністративного суду від 05 вересня 05.09.2019 по справі №826/841/14 (адміністративне провадження № К/9901/5157/19), що метою стягнення витрат на правову допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, понесених збитків, але і в певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень триматися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

На думку апелянта рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2022 року в частині розподілу судових витрат має бути змінене, і всі понесені судові витрати мають бути присуджені позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не зв`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до ст. 268 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

20.08.2021 позивач подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив покласти на відповідачів понесені ним судові витрати у сумі 18995, 80 грн., з яких 5044,80 грн. витрати зі сплати судового збору; 13952 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги №01-13/02-20 від 13.02.2020; додаток №1 до договору №01-13/02-20 від 13.02.2020 з калькуляцією-рахунком; квитанцію до прибуткового касового ордеру №01-13/02-20 від 13.02.2020; договір №01-03/06-20 від 03.06.2020 про внесення змін та доповнень у договір №01-13/02-20 від 13.02.2020; платіжне доручення №Р24А388851067С44533 від 03.06.2020; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з правової допомоги від 19.08.2021; квитанцію №4884-Р6Х9-78СВ-К1Х1 від 19.08.2021.

Задовольняючи частково вимоги щодо судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13952 грн. є неспівмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно матеріалів справи 13.02.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом Поліщуком О.Л. був укладений договір про надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 3.2 Договору №01-13/02-20 про надання правової допомоги вартість послуг Адвоката буде визначатися за погодинним розміром наступним чином: за 1 (одну) витрачену годину роботи Адвоката - Клієнт зобов`язаний сплатити 1280 грн.

03.06.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом Поліщуком О.Л. було укладено договір №01-13/02-20 про внесення змін і доповнень в Договір №01-13/02-20 про надання правової допомоги від 13.02.2020.

У п. 2 вказаного Договору, зазначено, що у зв`язку зі збільшенням орієнтовного обсязу робіт Адвоката у зв`язку з виконанням дорученого Клієнтом за Договором №01-13/02-20 від 13.02.2020, із укладенням цього Договору Клієнт зобов`язується додатково переплатити Адвокатові гонорар 2560.

На підтвердження виконаних робіт, позивачем Акт від 19.08.2021 про детальний опис робіт, згідно якого вбачається, загальна кількість витраченого Адвокатом часу складає 10,9, загальною вартістю 13 952 грн.

Дослідивши подані позивачем докази, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 13 952 грн є суттєво завищеним та таким, що є неспівмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Так, зважаючи на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, обсяг наданих адвокатських послуг, з урахуванням відсутності представництва інтересів позивача у судових засіданнях, - з відповідача Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2022 року по справі №953/2781/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 15.05.2023