Справа № 580/2753/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року справа № 580/2753/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-2) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14 лютого 2023 року № 89 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20 березня 2023 № 89;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1983 року по 21 листопада 1983 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності наявного страхового стажу, при цьому, не зараховано період роботи з 01 квітня 1983 року по 21 листопада 1983 року з підстав наявності виправлення у трудовій книжці в записі про звільнення, а в уточнюючій довідці відсутній апостиль. Позивач вказує про відсутність будь-яких виправлень у даті наказу про звільнення з роботи 21 листопада 1983 року, крім того, вказаний період роботи підтверджується відомостями архівної довідки, натомість проставлення на ній апостиля наразі є об`єктивно неможливим у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин із російською федерацією. З урахуванням зазначеного, вказано, що неможливість пенсійного органу здійснити перевірку трудового стажу позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Ухвалою від 17.04.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також залучив до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-3).

01.05.2023 до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-1 просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши що страховий стаж позивача склав 19 років 11 місяців 09 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком, у зв`язку із чим прийняте рішення від 14.02.2023 № 89.

03.05.2023 до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-3 просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши що у спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виконало виключно функції які передбачені Порядком № 22-1, а саме прийняло заяви позивача про призначення пенсії за віком та повідомило позивача про результати їх розгляду. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не приймало жодного акту владно-розпорядчого характеру, щодо відмови позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із чим вважає, що Головне управління не може нести відповідальність за прийняті іншими органами Пенсійного фонду України рішення, вчинення ними протиправних дій чи бездіяльності.

Крім того вказано, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 22.09.1977 у записі "№ 10" від 21.11.1983 наявне виправлення у даті наказу на звільнення, тому, для зарахування періоду роботи позивача у вказаній установі необхідна уточнююча довідка. Архівною довідкою від 06.09.2021 № З-29, виданою державною бюджетною установою Республіки Марий Эл "Марійський республіканський центр зберігання документів по особистому складу" підтверджено період роботи позивача з 01.04.1983 по 21.11.1983, однак вказана довідка не містить проставленого апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складний, тому вона не може бути врахована при розрахунку страхового стажу позивача.

Відзив на позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до суду не надходив.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою від 08.02.2023 про призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 14.02.2023 № 89 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, зазначивши, що страховий стаж позивача склав 19 років 11 місяців 09 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Аналіз розрахунку страхового стажу до рішення від 14.02.2023 № 89 вказує на зарахування періоду роботи позивачки з 01.04.1983 по 21.11.1983.

21.02.2023 позивач подала заяву про доплату за неповний листопад 2011 року страхових внесків до мінімального страхового внеску та сплатила 1408,88 грн (що підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" № 0.0..1 від 21.02.2023).

14.03.2023 позивачка повторно звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, за наслідками розгляду якої Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення від 20.03.2023 № 89 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, зазначивши, що страховий стаж позивача склав 19 років 03 місяці 18 днів. Не зараховано період роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 22.09.1977 з 01.04.1983 по 21.11.1983, оскільки виправлення в записі дати наказу на звільнення, а в долученій довідці № З-29 від 06.09.2021 за вищезазначений період відсутній апостиль, який повинен бути проставлений компетентним органом.

Листом від 27.03.2023 № 2300-0206-8/20520 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення.

Зазначені рішення позивач вважає протиправними, а тому звернулась в суд з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За даними трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 від 22.09.1977 суд встановив, що позивачку прийнято на посаду учня продавця продовольчого магазину пос. Юркино у відділ службового постачання Козиковського лісокомбінату з 01.04.1983 на підставі наказу № 27 від 01.04.1983 (запис № 7), 20.07.1983 присвоєно кваліфікацію молодшого продавця продовольчих товарів та переведено буфетницею столової та звільнено за власним бажанням 21.11.1983 на підставі наказу № 113 від 18.11.1983 (запис № 10). Вказані записи скріплено підписом посадової особи роботодавця та його печаткою.

Суд встановив, що відповідач-2 не зарахував вказаний період роботи позивачки до її страхового стажу з підстав наявності виправлення в записі дати наказу на звільнення, а в долученій довідці № З-29 від 06.09.2021 за вищезазначений період відсутній апостиль, який повинен бути проставлений компетентним органом.

Надавши оцінку вказаним підставам, суд вважає за доцільне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, згідно п.п. 2.3, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (чинної у період роботи позивачки у спірний період), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У випадку виявлення неправильних чи неточних записів відомостей про роботу виправлення здійснюються адміністрацією підприємства, де був внесений відповідний запис.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на відповідальну особу підприємства, установи, організації.

Крім того, суд врахував, що вказані відомості трудової книжки про спірний період у повному обсязі підтверджує архівна довідка державної бюджетної установи Республіки Марий Эл "Марійський республіканський центр зберігання документів по особистому складу" від 06.09.2021 № З-29.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивачка не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем, а вказаний період має бути зарахований до її страхового стажу.

Натомість згідно спірного рішення від 20.03.2023 № 89 позивачці не зараховано до страхового стажу спірний період роботи та відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (20 років) при наявності підтверджених 19 років 3 місяців 18 днів.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи та доплати позивачкою коштів як страхових внесків для зарахування у повному обсязі листопада 2011 року до страхового стажу позивачки, страховий стаж складає необхідні 20 років, що дає право на призначення пенсії за віком.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про протиправність спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.03.2023 № 89 та, як наслідок, про необхідність його скасування.

В свою чергу, за наслідками розгляду даної справи суд не встановив ознак протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.02.2023 року № 89, оскільки у ньому спірний період роботи був зарахований до страхового стажу позивачки, а станом на дату його прийняття позивачем ще не здійснювалась доплата страхових внесків для зарахування у повному обсязі листопада 2011 року до страхового стажу. З урахуванням зазначеного, у задоволенні вимог у цій частині належить відмовити.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до страхового стажу позивачки період її роботи з 01.04.1983 по 21.11.1983 та повторно розглянути заяву позивача від 14.03.2023 про призначення пенсії за віком із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів-2 та 3 у рівних частинах.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.03.2023 № 89 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01.04.1983 по 21.11.1983, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2023 про призначення пенсії за віком із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

2) відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, );

3) відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, буд. 1, );

4) відповідач-3 - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 17.05.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК