Справа № 520/5361/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 травня 2023 р. Справа №520/5361/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2600-0206-8/163997 від 12.12.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності, відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недостатністю страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2022 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Також позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) як співвідповідача у адміністративній справі №520/5361/23.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відмова відповідача у включенні до страхового стажу позивача часу роботи з 18.12.1989 до 10.06.1996 у зв`язку із тим, що назва підприємства не співпадає з назвою на печатці, що завіряє запис про звільнення - є незаконною. Станом на лютий 2023 року місто Торецьк (Дзержинськ), де знаходилося та працювало підприємство знаходиться близько до лінії розмежування, підприємство не функціонує, місце переміщення архіву не відомо, тому надання відповідних довідок про перейменування не виявляється можливим. Свідоцтво про народження сина позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було втрачене, та 24 січня 2008 року було отримано повторно і відповідно жодних відміток про отримання паспорту ОСОБА_2 на зазначеному свідоцтві не міститься. ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивачки ОСОБА_3 помер відповідно до свідоцтва про смерть від 15.06.2016 року Серія НОМЕР_2 . Таким чином, за зазначених обставин, надати копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 24.01.2008 року серії НОМЕР_3 з відміткою про отримання паспорту, не виявляється можливим.

Відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку з тим, що після реєстрації звернення (заяви) позивача про призначення пенсії за віком 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", таке звернення розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та винесено правомірне рішення про відмову у призначенні пенсії.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надав відзив на позов, в якому продубльовано зміст спірного рішення.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзивів, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01.12.2022 звернулась до Пенсійного фонду України (ГУПФУ в м.Києві) із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 69 від 07.12.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії та зазначено, що вік позивача на момент звернення становив 61 рік 08 місяців 22 дні. Страховий стаж - 10 років 05 місяців 10 днів.

До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_4 з 18.12.1989 по 10.07.1996 (запис від 08.08.1985), оскільки він внесений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція), а саме: назва підприємства, на яке була прийнята на роботу Позивач, не співпадає з назвою на печатці, якою завірено запис про звільнення.

До загального трудового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, оскільки у свідоцтві про народження від 24.01.2008 серії НОМЕР_5 відсутня відмітка про отримання паспорту, а сканкопія паспорту відсутня.

Вважаючи прийняте рішення неправомірним та таким, що порушує її право на отримання пенсії за віком за наявності достатнього страхового стажу, позивачка звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Підтвердження трудового стажу іншими документами здійснюється виключно у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкції №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За приписами п.2.6 Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях до 1993 року визначався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, яка містить аналогічні приписи щодо обов`язку роботодавця на належне заповнення трудової книжки працівника.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невідповідне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження права належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Із наданої до суду копії трудової книжки серія НОМЕР_4 судом встановлено зміст записів: запис №3 з 18.12.1989 по 11.13.1990 - прийнята в магазин № 162 на 0,5 «касиром», 0,3 «приймальником товару», 0,2 «прибиральницею приміщення»; запис № 4 з 11.01.1990 по 18.10.1990 - переведена в магазин № 162 на 0,5 «продавцем» 0,2 «касиром» 0,2 «приймальником товару», 0,1 «прибиральницею»; запис № 5 з 11.01.1990 по 18.10.1990 - переведена «продавцем непромислових товарів» в магазині №162; запис № 6 ОРС п/о «Дзержинськвуголь» перетворено в Дзержинське орендне торгово-промислове підприємство робочого постачання; запис №7 з 24.11.1994 по 01.07.1995 - Дзержинське орендне торгово-промислове підприємство робочого постачання перетворено в Дзержинське акціонерне товариство закритого типу «Промінь»; запис №8 з 01.07.1995 - переведена «продавцем» 3 категорії магазину № 165; запис №9 - з 09.07.1996 звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Утім, якість наданої до суду копії трудової книжки позбавляє суд зробити висновок про зміст печатки, якою засвідчено запис про звільнення позивача.

Суд зважає на аргументи позивача про те, що станом на лютий 2023 року місто Торецьк (Дзержинськ), де знаходилося та працювало підприємство, знаходиться на лінії розмежування, підприємство не функціонує, місце переміщення архіву позивачу не відомо, тому надання відповідних довідок про перейменування для позивача неможливо, та зазначає, що Архівний відділ Торецької міської ради розташований за адресою: 85200, м. Торецьк, вул. Маяковського, 16а. Зазначена інформація є загальнодоступною та розміщена в мережі Інтернет, де також зазначено телефон архівної установи та електронну адресу ((247) 4-39-19, ІНФОРМАЦІЯ_3).

З урахуванням зазначених обставин та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду суд приходить до висновку про те, що позивач не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невідповідне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про незарахування страхового стражу.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до 3-х років, оскільки в свідоцтві про народження від 24.01.2008 року серії НОМЕР_3 відсутня відмітка про отримання паспорту, а сканкопія паспорту відсутня, суд зазначає таке.

Як вказує позивач, свідоцтво про народження сина позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було втрачене, та 24 січня 2008 року було отримано повторно і відповідно жодних відміток про отримання паспорту ОСОБА_2 на зазначеному свідоцтві не міститься (копія свідоцтва серія НОМЕР_3 наявна в матеріалах справи).

ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивача ОСОБА_3 помер відповідно до свідоцтва про смерть від 15.06.2016 серія НОМЕР_2 .

Як обґрунтовано зазначає позивач, за таких обставин надати копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 24.01.2008 серії НОМЕР_3 з відміткою про отримання паспорту не виявляється можливим.

Також Положення про свідоцтво про народження, в редакції від 26 червня 1992 року N 2503-ХП, Положення про паспорт громадянина України, про свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон у редакції від 23.02.2007 р. N 719-У) не передбачає обов`язкових відміток про отримання паспорту у свідоцтві про народження, більш того, зазначений нормативно-правовий акт забороняє вносити до свідоцтва про народження записи, не передбачені цим Положенням або іншими законодавчими актами України.

Відтак, висновки відповідача в частині незарахування до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до 3-х років з зазначених підстав є протиправними.

Суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючись зараховувати періоди страхового стажу позивача, зазначені у трудовій книжці, що надає право на призначення пенсії за віком, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне скасувати спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Із урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання пенсійного органу, до якого першочергово зверталась позивачка, повторно розглянути її заяву про призначення пенсії та вирішити питання про зарахування спірних періодів стажу з урахуванням висновків суду.

Стосовно вимоги позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає, що відповідно до ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади.

Позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2600-0206-8/163997 від 12.12.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 01.12.2022 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 17 травня 2023 року.

Суддя Олексій Котеньов