Справа № 200/1449/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Справа№200/1449/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності щодо невиплати пенсії на суму 268950,32 грн. протиправною і зобов`язання сплатити пенсію в сумі 268950,32 грн.,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області стосовно невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн. протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, сплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн., негайно після набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у справі № 200/3494/22 відповідачем було відновлено позивачу з 19.01.2022 року виплату пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак виплату пенсії здійснено не у повному обсязі.

Як вказується позивачем, розмір невиплаченої відповідачем заборгованості з пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року складає 268950,32 грн.

Позивач вважає бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу в повному обсязі пенсії за вказаний період, протиправною.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законом.

Зокрема, відповідач у відзиві на позов зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у справі № 200/3494/22 позивачу було відновлено виплату пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.01.2022 року.

Водночас, у вказаному рішенні суду не було зазначено дати, до якої відповідач повинен виконати покладені на нього за цим рішенням зобов`язання, не обчислено та не присуджено до стягнення конкретної суми коштів.

При цьому відповідач зауважує, що спірні правовідносини стосуються невиплати сум пенсії, які виникли відповідно до виконаного відповідачем розрахунку на підставі рішення суду, що набрало законної сили, тобто не стосуються щомісячної безспірної суми коштів пенсії, а пов`язані з процедурою виконання рішення суду.

Відповідач вказує не те, що позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди або прямих збитків через невиплату або несвоєчасну виплату пенсії. Натомість, згідно з чинним законодавством України, несвоєчасність виплати пенсії має наслідком нарахування особі під час відповідної виплати компенсації втрати частини доходів.

Така компенсація за Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Разом із цим, з дати проведеного розрахунку пенсії на виконання рішення суду (лютий 2023 року) до дати звернення до суду з позовом у цій справі не пройшло і 2-х місяців.

Серед іншого, відповідач також звертає увагу на те, що відповідно до положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1449/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

19.01.2022 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду зазначеної заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було призначено позивачу пенсію з 19.01.2022 року на підставі та відповідно до положень Закону № 1058-IV.

01.03.2022 року виплату пенсії позивачу було призупинено відповідачем, через неможливість перевірки достовірності уточнюючих довідок.

Не погоджуючись із цими діями відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у справі № 200/3494/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії було задоволено повністю.

Зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області стосовно припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 19.01.2022 року, зарахувавши до його пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV та статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 з 13.06.2011 року по 18.04.2014 року, з 17.02.2016 року по 26.04.2016 року, з 09.06.2016 року по 22.09.2016 року.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 року у справі № 200/3494/22 у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у цій справі відмовлено, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у справі № 200/3494/22 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення суду у справі № 200/3494/22 відповідачем був проведений перерахунок пенсії позивача, за наслідками якого розмір пенсії позивача склав 20930,00 грн. на місяць, а також здійснено розрахунок нарахованої та невиплаченої позивачу за спірний період пенсії, згідно з яким загальна сума такої пенсії склала 268950,32 грн.

Позивач у позовній заяві та відповідач у відзиві на позов зазначають, що на виконання вказаного рішення суду відповідачем було поновлено з 19.01.2022 року виплату позивачу пенсії та зараховано до його пільгового стажу згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV і статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначені у цих судових рішеннях періоди.

Проте, як встановлено судом з наданої до матеріалів справи довідки про суми нарахованої та невиплаченої пенсії ОСОБА_1 , відповідач, фактично, лише почав виплачувати позивачу поточну пенсію з березня 2023 року, а пенсія за період 19.01.2022 року 2022 року - лютий 2023 року так і не була виплачена, тобто, є заборгованістю відповідача перед позивачем.

29.03.2023 року позивач, через уповноваженого представника, звернувся до відповідача з приводу виплати пенсії за судовими рішеннями у справі № 200/3494/22.

У відповідь на звернення листом від 04.04.2023 року № 0500-0202-8/27156 відповідач повідомив про те, що рішення суду було виконане у повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства; розмір пенсії позивача з 01.03.2023 року складає 20930,00 грн.; нарахована сума доплати згідно з рішенням суду за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року складає 268950,32 грн. (відповідну довідку додано до листа); виплата коштів на виконання рішення суду здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а та інших.

Судом установлено, що з 19.01.2022 року позивачу було призначено пенсію відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у справі № 200/3494/22, яке набрало законної сили з прийняттям постанови Першого апеляційного адміністративного суду в даній справі, якою вказане рішення Донецького окружного адміністративного суду залишено без змін.

Даним рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у справі № 200/3494/22, зокрема, визнано протиправними дії відповідача стосовно припинення (призупинення) виплати позивачу пенсії з 01.03.2022 року і зобов`язано відповідача поновити ці виплати з 19.01.2022 року (тобто з дати призначення пенсії).

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили, зокрема, після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Положеннями частини 1 статті 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 13 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Враховуючи наведене вище, з дати прийняття Першим апеляційним адміністративним судом постанови від 21.02.2023 року у справі № 200/3494/22, якою було залишено без змін рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року у даній справі, у відповідача виник обов`язок, зокрема, щодо поновлення виплати позивачу з 19.01.2022 року пенсії, у тому числі тієї, яка була нарахована відповідачем, але не виплачена позивачу.

З огляду на викладене, доводи відповідача стосовно відсутності у судовому рішенні у справі № 200/3494/22 дати, до якої відповідач повинен виконати покладені на нього за цим рішенням зобов`язання, а також стосовно того, що з дати проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду до дати звернення до адміністративного суду з позовом у цій справі не пройшло і 2-х місяців, судом відхиляються.

У той же час, суд погоджується із доводами відповідача з приводу того, що у судовому рішенні у справі № 200/3494/22 не було обчислено та присуджено до стягнення конкретної суми грошових коштів (заборгованості з пенсійних виплат).

Проте, як було вказано вище та не заперечується відповідачем, розрахунок нарахованої та невиплаченої позивачу за спірний період пенсії, згідно з яким загальна сума такої пенсії склала 268950,32 грн., був здійснений відповідачем саме на виконання рішення суду у справі № 200/3494/22, і невиплата саме цієї пенсії на виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили, стала приводом для звернення позивача до суду з окремим позовом про стягнення виниклої заборгованості з пенсійних виплат.

Судом не приймаються до уваги викладені у відзиві доводи відповідача, з посиланням на положення Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за їх безпідставністю.

Також судом не приймаються до уваги наведені у відзиві доводи відповідача стосовно установленого Законом України від 05.06.2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" тримісячного строку на перерахування стягувачу коштів за тими рішеннями суду про стягнення коштів, за якими боржником є державний орган, оскільки вказаний закон регулює правовідносини щодо примусового безспірного списання грошових коштів з рахунку боржника, який є державним органом, а не процедури виконання органом Пенсійного фонду рішення суду, яке набрало законної сили та мало бути виконано відповідачем добровільно.

Крім цього, як було вказано вище у рішенні суду у справі № 200/3494/22 жодних сум заборгованості відповідача з пенсії позивача визначено не було.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність або відсутність у позивача права на одержання призначених за законом пенсійних виплат.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, у рішеннях "Кечко проти України" (заява № 63134/00) і "Ромашов проти України" (заява № 67534/01) ЄСПЛ зазначив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява № 70297/01) і у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) ЄСПЛ також зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Наявними у справі доказами підтверджується сума заборгованості відповідача з пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн.

Зазначена сума заборгованості за спірний період відповідачем у наданому суду відзиві на позов не заперечується.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн., та зобов`язання відповідача сплатити позивачу заборгованість з пенсії пенсію за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в сумі 268950,32 грн. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання відповідача сплатити позивачу пенсію "негайно після набрання судовим рішенням законної сили" суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про 1) порядок і строк виконання рішення;

Відповідно до частини 1 ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Суд не знаходить підстав для окремого встановлення у даному рішенні способу, строку чи порядку його виконання.

Те, як позивачем у позовній заяві стилістично сформульовано зазначену вимогу («після набрання рішенням законної сили») та те, що окремих заяв про встановлення способу, порядку чи строку виконання даного рішення позивачем подано суду не було, вказує на те, що вона є саме позовною вимогою, а не вимогою встановити спосіб виконання рішення шляхом його негайного виконання.

Як вже було вказано судом вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили, зокрема, після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, набрання законної сили даним рішенням відбудеться у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у певний спосіб.

Отже, суд вирішує лише спори щодо прав, свобод, інтересів, що вже були порушені та не вирішує позовні вимоги щодо прав, свобод, інтересів, що можливо чи ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Суд зазначає, що резолютивна частина рішення не може містити будь-яких приписів, які прогнозують можливі порушення з боку відповідача у майбутньому та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 року у зразковій справі № 560/2120/20.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача пенсію саме "негайно після набрання судовим рішенням законної сили" задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії на суму 268950,32 грн. та зобов`язати відповідача сплатити пенсію в сумі 268950,32 грн.

Проте, як було вказано судом вище, вказана сума є несплаченою відповідачем позивачу заборгованістю з пенсії за минулий період.

Отже, належним та ефективним способом захисту та відновлення порушеного права позивача буде стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з пенсії.

Таким чином, застосувавши положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн. та шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем були заявлені вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн., а також про зобов`язання відповідача сплатити позивачу пенсію за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн., негайно після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16, вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, учинити дії або утриматися від їх учинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

У той же час, згідно з практикою ЄСПЛ пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні від 07.11.2013 року у справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06) ЄСПЛ акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Суд зауважує на тому, що заявлені позовні вимоги мають грошову оцінку, визначену позивачем, - 268950,32 грн.

Виходячи з вищевикладеного, заявлені позивачем позовні вимоги є однією вимогою майнового характеру, оскільки містять вимогу стосовно зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача суму пенсії, яка має конкретне грошове вираження, а саме - 268950,32 грн. (майнова вимога про захист права, об`єктом якого є благо, що підлягає грошовій оцінці).

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI) визначено, що за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України від 03.11.2022 року № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року складає 2684,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачем при зверненні з цим позовом в електронному вигляді до адміністративного суду за одну майнову вимогу складав 2151,60 грн (1 відсоток від ціни позову = 2689,50 грн. х коефіцієнт 0,8 за подання даної позовної заяви в електронному вигляді).

Судом установлено, що позивачем при зверненні з цим позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (квитанція № 9301-6557-1963-9058 від 05.04.2023 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Отже, недоплачена сума судового збору за подання цього позову складає 1078,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення статті 139 КАС України, а також те, що судом у повному обсязі задоволені пов`язані між собою позовні вимоги майнового характеру щодо визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати суми пенсії та зобов`язання сплатити суму пенсії, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн., а до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1078,00 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області стосовно невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості з пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року в розмірі 268950,32 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсії за період з 19.01.2022 року по 28.02.2023 року, в розмірі 268950 (двісті шістдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

У задоволенні позовних вимог в частині вимог про зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача пенсію негайно після набрання судовим рішенням законної сили - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Повне судове рішення складене 17 травня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч