Справа № 712/364/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/364/23 Суддя (судді) першої інстанції: Марцішевська О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 15 травня 2023 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.01.2023 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно виклику по повістці №44 від 30.12.2022 року, яку йому вручили на блокпосту в мікрорайоні Дахнівський (Селена), з датою явки на 10-00 годин 02.01.2023 року. Він відмовлявся від отримання повістки, так як являється інвалідом 2-ї групи пожиттєво і не підлягаю призову, але повістку йому вручили і повідомили, що він повинен з`явитися з медичними документами, які підтверджують групу інвалідності.

02.01.2023 року позивач з`явився о 10-й годині у військомат на вул. Хоменко м. Черкаси та дізнався, що він порушив закон про мобілізацію і повинен був з`явитися у військомат ще 24.02.2022 року.

Позивачу було вручено копію протоколу про адміністративне порушення та копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.

До того ж відповідачем було зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних. В ході уточнення облікових даних було встановлено, що позивач не прибув за мобілізаційним розпорядженням від 13.06.2017 року, тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП під час дії особливого періоду склала уповноважена особа мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 згідно вимог ст.254 КУпАП. Свідки виявленого 02 січня 2023 року правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт неприбуття позивача за мобілізаційним розпорядженням. Позивач особисто розписався в протоколі, заяв, клопотань, зауважень не заявляв. Справу розглянуто начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , а тому постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». 24.02.2022 року Указами Президента України №64/2022 введений в Україні воєнний стан, №65/2022 в Україні оголошена загальна мобілізація, проте ОСОБА_1 всупереч вимогам законодавства України не з`явився до пункту збору ІНФОРМАЦІЯ_1 за мобілізаційним розпорядженням, чим порушив вимоги ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ зі змінами, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись із оскаржуваною постановою, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 ще на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 продовжено ще на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 продовжено ще на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 продовжено ще на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року №757/2022 продовжено ще на 90 діб, Указом Президента України від 06.02.2023 року №58/2023 продовжено ще на 90 діб.

Згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до положень ст. 1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, відповідно до положень ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. ст. 1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон,Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Згідно положень ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом першої інстанції встановлено, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 було видане мобілізаційне розпорядження від 13.06.2017 року, згідно якого він зобов`язаний був після оголошення мобілізації протягом шести годин прибути до військового комісаріату, не чекаючи повістки.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який станом на теперішній час продовжено.

Згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року постановлено проведення загальної мобілізації.

Разом з тим, відповідно до виписки №3186, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 22.02.2022 року по 04.03.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 не оспорював, що після закінчення стаціонарного лікування у березні 2022 року не з`явився до пункту збору ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаний у мобілізаційному розпорядженні строк, а саме протягом шести годин.

Доводи позивача про встановлення в 2021 році йому групи інвалідності не обґрунтовують поважності причини невиконання врученого позивачу мобілізаційного розпорядження, яке станом на березень 2022 року не було скасоване повноважним органом чи визнане недійсним судом.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діянні ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем було виявлено 02.01.2023 року, та того ж дня його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно строки притягнення до відповідальності позивача порушено не було.

Отже, дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, апеляційний суд також доходить висновку, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, а підстав для її скасування не вбачається. В свою чергу, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи. Отже, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.