Справа № 160/5849/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2023 року Справа № 160/5849/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/5849/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
24.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № ф-4961-0484 від 16.08.2022 р. про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми 19 723,23 грн.;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області видалити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дані про наявність заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 19 723,23 гривень;
- стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти стягнуті з останньої в рамках виконавчого провадження у сумі 1305,21 грн.;
- стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати понесенні нею зі сплатою судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 24.03.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 28.03.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 28.03.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- вимогу про сплату боргу(недоїмки) № ф-4961-0484 від 16.08.2022 р. про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми 19 723,23 грн.;
- інтегровану картку платника зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за весь період її ведення;
- пояснення із підтверджуючими доказами, чи подавалась позивачем податкова звітність;
- розрахунок суми боргу до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) із зазначенням періодів та підстав нарахування;
- усі наявні документи, на підставі яких була сформована оскаржувана у цій справі вимога;
- пояснення із підтверджуючими доказами, на якій системі оподаткування перебував позивач та інші докази щодо суті спору.
13.04.2023 року відповідачем подано клопотання про витребування доказів.
14.04.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази.
Ухвалою суду від 14.04.2023 року витребувано у позивача додаткові докази по справі, зокрема:
довідку за формою ОК-5 за спірний період, а саме з 01.04.2013 року по 30.04.2015 року.
24.04.2023 року позивачем надані витребувані судом додаткові докази по справі.
12.05.2023 року позивачем подана заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
16.05.2023 відповідачем подані письмові заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
18.05.2023 року позивачем заявлено клопотання про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 18.05.2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, повернуто заявнику без розгляду.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 18.05.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивачем було отримане вимогу про сплату недоїмки за № ф-4961-0484 від 16.08.2022 р. про стягнення з ОСОБА_1 суми 19 723,23 гривень.
У цій вимогі вказано, що позивач за період з 2012 року по 2015 рік, має заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 19 723,23 гривень.
На думку позивача, оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим вона звернувся до суду з цим позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Також вказує, що 28 листопада 2022 р. з карткового банківського рахунку ОСОБА_1 було списано грошові кошти в сумі 1305,21 грн. як стягнення відповідно до виконавчого провадження на виконання вимоги № Ф-4961-0484 від 16.08.2022 р., у зв`язку з чим, позивач звернулась із заявою про повернення даних грошових коштів боржнику, та скасування або зупинення арешт та стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 .
Державним виконавцем 15.11.2022 р. винесено постанову про арешт коштів боржника та виставлено платіжну інструкцію про примусове списання коштів, що містяться на банківських рахунках боржника.
Наразі відсутні будь-які підстави для зняття арешту з коштів боржника або для залишення коштів на депозитному рахунку органу ДВС та не перерахування їх за призначенням.
Вказує, що грошові кошти в сумі 1305,21 грн. примусово списані з банківського рахунку ОСОБА_2 з яких перераховано на витрати виконавчого провадження в сумі 305,01 грн., виконавчий збір в сумі 100,00 грн. та борг на користь ГУ ДПС в сумі 900,20 грн.
В зв`язку з чим, позивачем заявлена і вимога про повернення цих грошових коштів.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
У зв`язку з наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сформовано оскаржувану вимогу.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебувала на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Криворіжька південна ДПІ, як фізична особа - підприємець починаючи з 03.06.2003 року та обліковувалась на загальній системі оподаткування.
Підприємницьку діяльність позивач припинила за своїм рішенням 28.12.2016 року , а з 29.12.2016 року була знята з обліку.
Станом на 01.10.2013 року Пенсійним фондом України передано по
особовому рахунку недоїмку зі сплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 у
сумі 10 970,78 гривень.
Так, по ФОП ОСОБА_1 в ІКП відображені такі нарахування :
- по строку 21.10.2013 нараховано єдиний внесок у сумі 1194,03 грн. за третій квартал 2013 року;
- по строку 20.01.2014 року нараховано 1218,67 грн. за четвертий квартал 2013 року;
- по строку 22.04.2014 року нараховано 1267,95 грн. за перший квартал 2014 року;
- по строку 21.07.2014 року нараховано 1267,95 грн. за другий квартал 2014 року;
- по строку 20.10.2014 року нараховано 1267,95 грн. за третій квартал 2014 року;
- по строку 20.01.2015 року нараховано 1267,95 грн. за четвертий квартал 2014 року; - по строку 20.04.2015 року нараховано 1267,95 грн. за перший квартал 2015 року.
Таким чином, з врахуванням боргу, переданого Пенсійним фондом України, загальна заборгованість станом на 29.11.2022 складає 19 723,23 гривень.
Вимогу про сплату боргу (недоїмки) направлено платнику податків
Також, встановлено, що позивач 03 липня 2014р. зверталась до суду в якому просила визнати дії Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протиправним; визнати недійсною та скасувати вимогу про сплату недоїмки без визначеного номеру від 07 лютого 2014 року Криворізької Південної ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області складену у відношенні ФОП ОСОБА_1 .
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 року по справі №804/9165/14 визнано дії Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протиправними. Визнано недійсною та скасовано вимогу про сплату недоїмки без визначеного номеру від 07 лютого 2014 року Криворізької Південної ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області складену у відношенні ФОП ОСОБА_1 .
Вказані постанови набрали законної сили.
23.11.2022 року позивач, через свого представника звернулась до ГУ ДПС у Дніпропетровській області з заявою щодо надання інформації у зв`язку із чим виникла така заборгованість.
Листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.11.2022 року надані пояснення та роз`яснення на звернення позивача.
Не погодившись із не списанням зазначених нарахувань, позивач звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з наступними змінами (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з наступними змінами.
Право чоловіків на пенсію за віком, що було передбачене частиною першою статті 12 Закону №1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), пов`язується, зокрема, з досягненням 60 років.
Пунктом першим частини першої статті 9 Закону №1058-ІV передбачено такий вид пенсій, як пенсія за віком.
У пункті 13 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.
Статтею 2 Закону №1788-ХІІ передбачено такі види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; соціальні пенсії.
Так, предметом спору у цій справі є оцінка правомірності нарахування ЄСВ позивачу, який є зареєстрованим як фізична особа-підприємець, отримує пенсію за віком на пільгових умовах.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі 0 Закону №2464-VI).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За змістом ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, необхідними умовами для застосування положень ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому, єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Суд зазначає, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 1 Закон №1058-ІV визначено, що пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 12 Закону №1788-XII для громадян України встановлений загальний пенсійний вік, з настанням якого вони можуть претендувати на виплату пенсії за віком (зокрема для чоловіків він становить 60 років).
Безпідставними є посилання відповідача на те, що до позивача не може бути застосовано положення ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, оскільки позивачу була призначена пенсія за віком, тому що вказана норма не пов`язує звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком. Також, в зазначеній нормі законодавцем не виключені особи, які є пенсіонерами та отримують пенсію за віком на пільгових умовах, тощо.
Крім того, відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з ним договору про добровільну участь.
Водночас, незважаючи на встановлені у рішеннях судів обставини, суб`єкт публічного права продовжує приймати оскаржувані вимоги з тих же підстав та за однакового правового регулювання, що свідчить про ухилення від виконання податковим органом рішень судів, що є обов`язковими до виконання.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видалити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дані про наявність заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 19 723,23 гривень.
Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Згідно з главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:
реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;
реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;
реєстр контролю наявності ІКП без ознаки «Платник відсутній в реєстрі» відкритої платнику, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку;
Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:
у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;
у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку,- здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою «Платник відсутній в реєстрі».
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.
При цьому суд зазначає, що статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Суд доходить висновку, що зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків у спірних правовідносинах є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.
Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти стягнуті з останньої в рамках виконавчого провадження у сумі 1305,21 грн., суд виходить з наступного.
Згідно з пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України платникам податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому, умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені у ст.43 ПК України.
Відповідно до п.43.1 ст.43 вказаного Кодексу помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та ст.301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Пунктом 43.3 цієї ж статті передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
За приписами п.43.4 ст.43 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Згідно з п.43.5 ст.43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Суд вказує, що позивач не зверталась до відповідача із відповідною заявою щодо повернення надміру сплаченого боргу вже після визнання вимоги №Ф-4961-0484 від 16.08.2022 р. протиправною, оскільки це є предметом в рамках цієї справи.
Тобто в цьому випадку ще не настали обставини за яких відповідач, враховуючи скасування оскаржуваної вимоги відмовив позивачу у поверненні таких коштів, а тому не відомо чи таке відбудеться в майбутньому з урахуванням наведених обставин.
Також суд враховує той факт, що в даному випадку дане рішення суду ще не є таким яке набрало законної сили, що також вказує на передчасність вищевказаних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Аналіз даної норми свідчить, що судовому захисту підлягають лише порушене право, свобода або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміну стану прав та обов`язків позивача або створення об`єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.
Таким чином у задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, зокрема судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 805,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.
За приписами ч.3, ч.4 та ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.
Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання юридичних послуг та актів про надання юридичних послуг від 21.11.2022 року, із визначенням певного розрахунку вартості таких послуг, акт приймання-передачі виконаних робіт від 10.05.2023 року, додаток №1 до вказаного договору від 21.11.2022 року.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання юридичних послуг та зміст наданих послуг згідно актів про надання юридичних послуг, суд приходить до висновку, що дійсний витрачений час на надання правової допомоги, виходячи із складності справи, категорія якої не є складною, позов є немайнового характеру, обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, враховуючи клопотання податкового органу, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, та стягнути з бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., з урахуванням вимог ч.5, ч.6, ч.7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги, з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат, підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 гривень, відповідно.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4961-0484 від 16.08.2022 року на суму 19 723,23 гривень.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити дії щодо коригування сум єдиного внеску ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника податків, шляхом виключення суми єдиного внеску у розмірі 19 723,23 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 805,20 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень. В іншій частині відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.05.2023 року.

Суддя В.В. Ільков