Справа № 380/15498/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Львів

справа №380/15498/22

провадження № П/380/15622/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморного О.І.,

секретар судового засідання Марець В.В.,

з участю:

представника позивача Шнира Я.Б.,

представника відповідачів Леськіва Б.Я.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці Державної митної служби України, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ №1306-О Львівської митниці від 20.10.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці з 05 листопада 2022 року;

- стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував на посаді державної служби начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці до 04.11.2022 включно.

Наказом №1306-О Львівської митниці від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » 04.11.2022 позивача звільнено з посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Львівської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015. У наказі №1306-О Львівської митниці від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » вказано таку підставу: попередження про можливе звільнення ОСОБА_1 від 29.09.2022.

Позивач зазначає, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають вимогам, що існують на цьому підприємстві незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював, тому вважає звільнення незаконним та безпідставним, а наказ протиправним та таким, що порушує право позивача на працю, гарантоване ст.43 Конституції України, оскільки прийнятий без урахування всіх обставин, які впливають на його прийняття.

Ухвалою від 04 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 23 листопада 2022 року.

Згідно витягу з протоколу підготовчого засідання від 23 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 07 грудня 2022 року.

Протокольною ухвалою суду від 07 грудня 2022 року розгляд справи відкладено до 21 грудня 2022 року.

Протокольною ухвалою суду від 21 грудня 2022 року оголошено перерву до 01 лютого 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 01 лютого 2023 року розгляд справи відкладено до 22 лютого 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 22 лютого 2023 року розгляд справи відкладено до 01 березня 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 01 березня 2023 року розгляд справи відкладено до 22 березня 2023 року.

Ухвалою суду від 01 березня 2023 року витребувано від Львівської митниці Державної митної служби України докази.

Протокольною ухвалою суду від 22 березня 2023 року розгляд справи відкладено до 05 квітня 2023 року.

Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 26 квітня 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 26 квітня 2023 року оголошено перерву у судовому засіданні до 10 травня 2023 року.

Львівською митницею надано суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що наказом Львівської митниці від 20.10.2022 №1306-О звільнено ОСОБА_1 04.11.2022 з посади начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 83 Закону України «Про державну службу» визначено перелік підстав для припинення державної служби, зокрема, п.4 ч.1 цієї статті визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (ст.87 цього Закону).

Відповідно до ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 3 ст.87 Закону України «Про державну службу визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Наказом Львівської митниці від 28.09.2022 №159 введено в дію перелік змін до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці. Згідно з цим штатним розписом виводиться посада начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним (посадовий оклад 10510 грн.) та вводиться в штатний розпис посада - заступник начальника управління - начальник відділу (посадовий оклад 11350 грн.).

Згідно Протоколу про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 29.09.2022. ОСОБА_1 на адресу електронної пошти надіслано повідомлення про можливе звільнення.

Враховуючи наведене, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу є самостійними підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 (далі-позивач).

Позивач працював в митних органах, зокрема займав посаду начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці, що не заперечується сторонами та не є спірною обставиною.

Відповідно до особової картки державного службовця, в розділі «контактні дані» зазначено електронну пошту ОСОБА_1 - « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно листа датованого 27.10.2019 та підписаного особисто ОСОБА_1 , позивач надав адресу електронної пошти - « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та зобов`язався у разі зміни електронної пошти невідкладно надати зміни управлінню по роботі з персоналом.

Наказом Львівської митниці №136-дс від 07.09.2022 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 », порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці та встановлено термін дисциплінарного провадження з 08.09.2022 по 12.10.2022. Відповідно до п.5-6 наказу, ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків з 08.09.2022 на час здійснення дисциплінарного провадження та визначено робоче місце: управління технічних засобів митного контролю Львівської митниці (м. Львів, вул. Городоцька, 369). Підставою порушення дисциплінарного провадження та відсторонення від виконання посадових обов`язків зазначено наказ Державної митної служби України від 07.09.2022 №397 «Про проведення перевірки», Закон України «Про державну службу», постанова КМУ №1039 від 04.12.2019 «Про затвердження Порядку здійснення дисциплінарного провадження».

Наказом Львівської митниці №183-дс від 26.09.2022 «Про продовження термінів здійснення дисциплінарних проваджень», продовжено до 21.10.2022 термін дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , встановленого наказом Львівської митниці №136-дс від 07.09.2022.

Наказом Львівської митниці №228-дс від 13.10.2022 «Про продовження терміну здійснення дисциплінарного провадження», продовжено до 04.11.2022 термін дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , встановленого наказом Львівської митниці №136-дс від 07.09.2022.

Суд зазначає, що Львівською митницею до матеріалів справи не долучено матеріали дисциплінарного провадження, яке проводилось на підставі наказу №136-дс від 07.09.2022 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 », проте надано наказ №261-дс від 04.11.2022 «Про закриття дисціплінарного провадження».

Наказом Львівської митниці №261-дс від 04.11.2022 «Про закриття дисціплінарного провадження» закрито дисциплінарне провадження стосовно начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці ОСОБА_1 .

Підставою для прийняття наказу зазначено Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, резолюція в.о. начальника Львівської митниці Олега Шахрая на подані за результатами розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 .

В наказі №261-дс від 04.11.2022 «Про закриття дисціплінарного провадження» зазначено: «Дисциплінарною комісією, створеною наказом Львівської митниці від 07.09.2022 №136-дс «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » (далі - Дисциплінарна комісія) розглянуто дисциплінарну справу начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали дисциплінарної справи (подання за результатами розгляду дисциплінарної справи від 26.10.2022) Дисциплінарна комісія не встановила факту вчинення дисциплінарного проступку та вини начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці ОСОБА_1 , відповідно - відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.».

Разом з тим, суд звертає увагу, що зазначені обставини не є спірними в даній справі, оскільки, позивача було звільнено у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Наказом Львівської митниці №2 від 17.12.2020 «Про введення в дію структури та штатного розпису Львівської митниці на 2020 рік» у зв`язку із затвердженням Головою Державної митної служби України 15.12.2020 структури Львівської митниці на 2020 рік та 17.12.2020 штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці, введено в дію структуру та штатний розпис Львівської митниці на 2020 рік.

Відповідно до структури Львівської митниці на 2020 рік, наявний структурний підрозділ відділ складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності з індексом 7.4-21-04.

Наказом Львівської митниці №159 від 28.09.2022 «Про введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці» у зв`язку із затвердженням в.о. Голови Державної митної служби України 26.09.2022 переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці, введено в дію Перелік змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці.

Відповідно до переліку №1 змін до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці, затвердженого в.о. Голови Державної митної служби України 26.09.2022, зокрема виведено з штатного розпису посаду начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності з посадовим окладом 10510,00 гривень та одночасно введено посаду заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності з посадовим окладом 11350,00 гривень.

Наказом Львівської митниці №136 від 31.08.2022 «Про введення в дію переліку змін №5 до структури та штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці» у зв`язку із затвердженням в.о. Голови Державної митної служби України 05.08.2022 переліку змін №5 до структури Львівської митниці та 12.08.2022 штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці, введено в дію з 01.09.2022 Перелік змін №5 до структури Львівської митниці та штатний розпис на 2022 рік.

Згідно переліку змін №5 до структури Львівської митниці, яка затверджена станом на 05.08.2022 вводиться до структури: структурні підрозділи: - відділ організації митного контролю в пунктах пропуску з індексом 7.4-17-03; - відділ митного оформлення №10 з індексом 7.4-28-05-10; - відділ митного оформлення №1 з індексом 7.4-28-11-01; - відділ митного оформлення №2 з індексом 7.4-28-11-02; - відділ митного оформлення №3 з індексом 7.4-28-11-03.

Відповідно до структури Львівської митниці затвердженої станом на 05.08.2022, наявний структурний підрозділ відділ складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності з індексом 7.4-21-04.

Відповідно до попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Львівської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців, ОСОБА_1 у зв`язку із воєнним станом, введеним на території України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами, внесеними указами Президента України), затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX (в подальшому затвердженими Законами України зміни внесені указами Президента України), через військову агресію російської федерації проти України та тимчасовим закриттям з 28.02.2022 пунктів пропуску через державний кордон України та пунктів контролю згідно з розпорядженням КМУ від 26.02.2022 року №188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», встановленням простою у роботі окремих митниць та деяких структурних підрозділів митниць згідно наказом Держмитслужби від 24.02.2022 №113 «Про встановлення простою у роботі територіальних органів Держмитслужби» (із змінами), затвердженням в.о. Голови Державної митної служби України Демченком В.В. 26.09.2022 Переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці, введеного в дію наказом Львівської митниці від 28.02.2022 №159, попереджено про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Львівської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Зазначене попередження підписано в.о. начальника Львівської митниці Олегом Шахраєм 29.09.2022.

Суд зазначає, що на попередженні відсутній підпис ОСОБА_1 про наступне звільнення.

Протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеного заступником начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління по роботі з персоналом Львівської митниці Головненко Мариною , 29.09.2022 о 15:48 год. направлено на електронну пошту ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 попередження про можливе наступне звільнення для ознайомлення.

Наказом Львівської митниці №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 04.11.2022 із займаної посади начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Львівської митниці без скорочення чисельності, штату державних службовців, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Підставою для прийняття наказу №1306-О зазначено: попередження про можливе наступне звільнення ОСОБА_1 від 29.09.2022.

Позивач з наказом Львівської митниці №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » ознайомлений 20.10.2022, про що свідчить його підпис на листі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази пропонування ОСОБА_1 вакантних посад чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду (роботу), яку позивач може обіймати (виконувати) з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду як на момент винесення попередження про звільнення (29.09.2022) так і на момент винесення наказу про звільнення (04.11.2022).

Позивач вважаючи наказ Львівської митниці №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням норм трудового законодавства звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2 ч.1).

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом України «Про державну службу» норми якого є спеціальними, а також Кодексом законів про працю України у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.1 та ч.3 ст.569 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Згідно ч.5 ст.570 Митного кодексу України з особами, які призначаються на службу до митних органів на посади державної служби, можуть укладатися контракти про проходження державної служби відповідно до законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається до проведення конкурсу керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або керівником митниці у разі делегування йому відповідних повноважень.

Контракт про проходження державної служби укладається з особами у разі необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають як тимчасовий, так і постійний характер.

Чисельність посад державної служби в митному органі, на які здійснюється призначення з укладанням контракту про проходження державної служби, не обмежується.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Дія контракту про проходження державної служби за умови належного його виконання державним службовцем може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Суд зазначає, що сторонами до матеріалів справи не долучені докази укладення контракту про проходження державної служби між ОСОБА_1 та Державною митною службою України в особі Львівської митниці.

Разом з тим, спірним питанням є звільнення позивача у зв`язку із скороченням посади державної служби на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», а не у зв`язку із неналежним виконанням умов контракту про проходження державної служби.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно ст.1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ст.4 Закону №889-VIII державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів:

1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону;

4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові;

5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень;

6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики;

7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження;

8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків;

9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України;

10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

За змістом ч.3 ст.5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частин 1-3 ст.5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Отже, відносини, зокрема, щодо припинення державної служби, регулюються Законом №889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані цим Законом.

Загальний перелік підстав для припинення державної служби визначений статтею 83 Закону №889-VIII.

Зокрема, п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII установлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (ст.87 Закону №889-VIII).

Безпосередньо питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення урегульовано статтею 87 Закону №889-VIII.

Згідно із частиною 1 статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п.1 ч.1 ст.87); ліквідація державного органу (п.1-1 ч.1 ст.87); встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування (п.2 ч.1 ст.87); отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності (п.3 ч.1 ст.87); вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення (п.4 ч.1 ст.87).

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, аналізуючи норму ч.3 ст.87 Закону №889-VIII діє імперативне право, що у суб`єкта призначення виник обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, якщо відсутня жодна з цих умов, звільнення державного службовця безумовно є протиправним.

Це також означає, що встановлена законодавством можливість скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису (змінами в організації виробництва і праці) державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників (пропонування наявної роботи за відповідною професією чи спеціальністю), які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві (державній установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 821/595/16, від 31.03.2020 у справі № 826/6148/16, від 11.06.2020 у справі № 826/19187/16, від 26.05.2021 у справі № 140/90/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17.

При цьому, Верховний Суд звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення і аж до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16, від 26.05.2021 у справі № 140/90/20.

Крім того, ч.5 ст.22 та ч.1 ст.41 Закону №889-VIII визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Отже, за змістом ч.5 ст.22 і п.2 ч.1 ст.41 Закону №889-VIII працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Водночас застосування законодавцем у наведених положеннях Закону України «Про державну службу» слова «може», підтверджує виключне право адміністративного розсуду суб`єкта призначення на переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу та жодним чином не звільняє його від обов`язку дотриматися процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби у разі реорганізації або ліквідації державного органу.

Зазначений висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 20.09.2021 у справі №340/221/20 та від 13.10.2021 у справі № 240/10996/20.

Підстави припинення державної служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників за своєю правовою природою відповідають ознакам вивільнення працівників, що ґрунтується на загальних підставах звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42,42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус (частина друга статті 40 КЗпП України).

Крім того, суд зазначає, що пропозиція усіх рівнозначних наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, у якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, ставлення до виконання службових обов`язків та переважне право залишення на роботі. Така процедура звільнення спрямована не на те, щоб витримати строк попередження і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату звільнень не оминути, однак дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів для працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади, позаяк в цій справі йдеться про державну службу.

Суд наголошує, що роботодавець не може обмежитися лише попередженням працівника про відповідні зміни, а повинен також врахувати переважне право працівника на залишення на роботі, а в разі неможливості залишення працівника на роботі, повинен вживати заходів щодо його працевлаштування (пропонувати іншу роботу), звільнення ж може відбутися тільки при неможливості переведення працівника за відповідною професією чи спеціальністю або його відмови від цього.

Натомість Львівською митницею не надало доказів того, що ОСОБА_1 разом із попередженням про звільнення було запропоновано рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей (з дня попередження позивача про майбутнє звільнення та включно до дати звільнення із займаної посади).

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону №889-VIII рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Поряд з тим позивачу не були запропоновані ні рівнозначні вакантні посади, ні нижчі.

Отже, Львівська митниця як роботодавець не виконала свого обов`язку щодо надання працівнику пропозицій усіх наявних вакантних посад для їх зайняття, оскільки не запропонувала позивачу вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку він може виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду, тощо із попередженням про звільнення й до дня звільнення.

Крім того, суд зазначає, що процедура вивільнення працівників у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників передбачає обов`язок роботодавця врахувати переважне право працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці на залишення на роботі.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Таким чином, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець має перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

КЗпП України не розкриває зміст понять «висока кваліфікація» та «продуктивність праці», проте у постанові Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №537/1621/17 вказується: «При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо».

Суд вважає, що для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних класів (категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

У свою чергу визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця, оскільки суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника. Тому для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз стосовно тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, шляхом наведення даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Такий підхід до тлумачення приписів статті 42 КЗпП України висловлений Верховним Судом у постановах від 18.07.2019 у справі №814/1852/16, від 21.08.2019 у справі №826/7069/16, від 08.11.2019 у справі № 820/1783/16, від 28.02.2020 у справі №815/3565/17, від 12.01.2021 у справі №2а-9821/11/2670.

Львівською митницею не надано доказів про проведення порівняльного аналізу щодо кваліфікації, стажу роботи (державної служби), рангу, підвищення кваліфікації, результатів щорічного оцінювання, наявності дисциплінарних стягнень, заохочень, тощо тих державних службовців, які залишилися працювати, та тих, які підлягали звільненню.

Відповідачем також не надано належних доказів, які б підтвердили наявність у позивача більш низької кваліфікації і продуктивності праці в порівнянні з іншими працівниками, які залишились на роботі, у тому числі за результатами щорічного оцінювання. При цьому, суд наголошує, що такий аналіз мав бути проведений під час процедури скорочення штатної чисельності працівників. У свою чергу матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що звільненню позивача з посади передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця.

Аналіз встановлених у цій справі фактичних обставин та умов і підстав, з якими частина третя статті 87 Закону №889-VIII пов`язує звільнення державного службовця зі служби на підставі пункту 1 та пункту 1-1 частини першої цієї статті, дає суду підстави для висновку, що Львівська митниця не дотрималась процедури звільнення позивача: з часу попередження про наступне звільнення по день звільнення йому не було запропоновано наявних посад за відповідною професією чи спеціальністю, не доведено відсутності у ОСОБА_1 переважного права залишення на посаді, не надано доказів однакового і неупередженого підходу визначення рівня «кваліфікації» і «продуктивності праці» до усіх працівників, не надано докази які свідчать про те, що позивач відмовився від нижчої посади.

Суд зауважує, що відповідач не вправі вибірково підходити до процедури вивільнення працівників. Вибірковий підхід суперечитиме одному із принципів здійснення державної служби, про який йдеться у п.7 ч.1 ст.4 Закону №889-VIII та відповідно до якого державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом Львівської митниці №159 від 28.09.2022 «Про введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці» у зв`язку із затвердженням в.о. Голови Державної митної служби України 26.09.2022 переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці, введено в дію Перелік змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці.

Відповідно до переліку №1 змін до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці, затвердженого в.о. Голови Державної митної служби України 26.09.2022, зокрема виведено з штатного розпису посаду начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності з посадовим окладом 10510,00 гривень та одночасно введено посаду заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності з посадовим окладом 11350,00 гривень.

Таким чином, з моменту введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці (наказ Львівської митниці №159 від 28.09.2022), вбачається відсутність посади - «начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності», яку займав ОСОБА_1 до його звільнення (04.11.2022), проте наявна нова посада - «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності».

Разом з тим, судом досліджено положення про відділ складського обліку, зберігання, оцінку вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці затверджене в.о. начальника Львівської митниці 01.07.2021 року до введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці (наказ Львівської митниці №159 від 28.09.2022) та положення про відділ складського обліку, зберігання, оцінку вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці затверджене в.о. начальника Львівської митниці 28.09.2022 року після введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису на 2022 рік Львівської митниці та встановлено, що за своїм змістом вони ідентичні один одному за виключенням того, що в положенні затвердженому 28.09.2022 зазначена (змінена назва) вже нова введена посади - «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності».

Більш того, що в положенні відділу затвердженому 01.07.2021, так і в положенні відділу затвердженому 28.09.2022 року в п.3.2. розд.3.Керівництво зазначено - «На посаду (начальника відділу/заступника начальника управління-начальника відділу) призначається особа, яка вільно володіє державною мовою та якій присвоєно ступінь вищої освіти не нижче магістра за фахом фінансово-економічного, юридичного чи технічного спрямування з досвідом роботи на посадах державної служби категорії «Б» чи «В», або досвідом служби в органах місцевого самоврядування, або досвідом роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років», що свідчить про те, що ОСОБА_1 повністю відповідав кваліфікаційним вимогам для зайняття введеної посади - «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності», які містяться в положенні про відділ затвердженому 28.09.2022.

Крім того, в положенні про відділ затвердженому 28.09.2022 не зазначено про збільшення кола функціональних обов`язків «заступника начальника управління-начальника відділу» в новій редакції, в порівнянні з функціональними обов`язками, які виконував ОСОБА_1 на посаді «начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності», які зазначені в положенні про відділ затвердженому 01.07.2020, яка би в свою чергу слугувала підставою для не пропонування позивачу такої посади (заступника начальника управління-начальника відділу).

Разом з тим, суд наголошує, що Львівська митниця не надала докази, які б вказували на те, що позивач в силу освіти, досвіду роботу або інших вимог, які пред`являються до «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності», не може бути переведений (призначений) та цю посаду.

Стосовно збільшення окладу «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності» порівняно з окладом «начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності» на 840,00 гривень, суд зазначає, що дана обставина не може впливати на факт звільнення працівника та не пропонування рівнозначної або нижчої вакантної посади, оскільки суб`єктом призначення не змінювалися як кваліфікаційні вимоги для зайняття введеної посади так і коло функціональних обов`язків.

Крім того, Львівська митниця, вважаючи що посада «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності» потребує додаткових умінь, знань та навичок могла провести конкурс для здійснення переведення ОСОБА_1 на введену посаду - «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності».

Таким чином, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в даному випадку відбулась зміна назви посади з «начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності» на - «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності», оскільки як кваліфікаційні вимоги до керівника не змінилися, так і коло функціональних обов`язків не змінилось, тому нововведена посада є рівнозначною із попередньою.

При цьому, згідно переліку вакантних посад станом на 26.10.2022 наявно 162 вакантні посади, зокрема посада «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності», як і ще посади начальників різних структурних підрозділів.

Переліком вакантних посад станом на 04.11.2022 (день звільнення ОСОБА_1 ) наявно 177 вакантних посад, зокрема посада «заступника начальника управління - начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності», як і ще посади начальників різних структурних підрозділів.

Однак, за наявності достатньої кількості вакантних посад, як на день попередження про наступне звільнення так і на день винесення наказу про звільнення, Львівська митниця (на яку законом покладено обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду) жодної рівнозначної або нижчої посади позивачеві не запропонувала, що встановлено судом під час розгляду справи та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, що свідчить про невиконання обов`язку, який належить до його повноважень, та в свою чергу, унеможливлює дотримання вимог ч.3 ст.87 Закону №889-VІІІ при звільненні позивача у спосіб, передбачений цим Законом.

Крім того, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.04.2020 у справі №812/1303/17, згідно з якою визначена КЗпП України процедура звільнення у випадку реорганізації, яка супроводжується скороченням чисельності працівників або штату, спрямована не на те, щоб витримати строк тривалістю два місяці і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату звільнень не оминути, однак дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів для працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади, позаяк в цій справі йдеться про державну службу.

Згідно із ст.38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У цій справі суд вважає за необхідне підкреслити, що відносини публічної служби в основі своєї правової природи є наслідком реалізації не тільки права на участь в управлінні державними справами через забезпечення доступу до державної служби, визначеного ст.38 Конституції України, але і права на працю, оскільки перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації права на працю, закріпленого у ст.43 Конституції України, а тому недотримання відповідачами гарантій, передбачених Законом №889-VІІІ, призвело до порушення гарантованого Конституцією України права позивача на працю.

Відповідно п.70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.

Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абз.7 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 07.07.2004 №14-рп/2004).

З огляду на це Конституційний Суд України зазначає, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Крім того, одним із критеріїв правомірності рішення, у відповідності до п.3 ч.2 ст.2 КАС України, є його обґрунтованість.

Реалізація згаданого конституційного принципу відповідальності суб`єктів владних повноважень, як органів, що здійснюють функції держави, знайшли своє відображення у вимогах до прийнятих ними рішень ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки на момент попередження про звільнення, так і на момент звільнення позивача, відповідач мав реальну можливість запропонувати та перевести позивача на іншу вакантну посаду з огляду на те, що відповідно до переліку вакантних посад Львівської митниці станом на 26.10.2022 та 04.11.2022 було наявно 162 та 177 відповідно вакантних посад, у суду відсутні підстави вважати, що при прийнятті наказу №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » було дотримано критерію обґрунтованості.

Наведене вказує на те, що керівник, приймаючи рішення про звільненні позивача, обрав найбільш несприятливі наслідки для нього, хоча мав можливість сприяти реалізації його права на переведення.

Отже, приймаючи наказ №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII, Львівська митниця повинна була діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів, зокрема, верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України; стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Згідно п. «а» ч.2 ст.9 Міжнародної організації праці №158 Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №3933-ХІІ від 04.02.1994, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить роботодавці.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 №475/97-ВР, який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Таким чином, прийнятий Львівською митницею наказ №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнятий без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тому підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 травня 2018 року у справі №П/9901/101/18, та у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №816/584/17, від 15 квітня 2020 року у справі №826/5596/17, від 19 травня 2020 року у справі №9901/226/19.

Таким чином, ОСОБА_1 має бути поновлений на посаді начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці.

Вирішуючи питання щодо визначення дати, з якої позивача має бути поновлено на посаді, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110), днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Львівської митниці №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади 04.11.2022 року (п`ятниця), тому позивач підлягає поновленню на посаді саме з дня звільнення - 04.11.2022 року (для непорушення прав позивача щодо переривання стажу) з врахуванням п.10 ч.2 ст.245 КАС України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Частиною третьою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з підпунктом «з» пункту 1 розділу І Порядку №100 він підлягає застосуванню для розрахунку середньої заробітної плати і у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до абзаців першого, третього, четвертого пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За правилами пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За правилами підпункту «б» абзацу першого пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Згідно довідки Львівської митниці №286/7.4-22/37 від 15.11.2022, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 станом на день звільнення становить 1208,27 гривень.

Час вимушеного прогулу за період з 07.11.2022 (наступний робочий день після звільнення) по 10.05.2023 (день ухвалення рішення у справі) становить 133 робочих дні.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 160699,91 гривень (1208,27 грн. х 133 дні).

Суд також звертає увагу, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-511цс16 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №826/808/16 не знайшла підстав для відступлення від цього правового висновку. У постанові Верховного Суду 18.03.2021 у справі №825/3399/14 також підтримано цей висновок.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 лютого 2019 року у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Отже, на користь позивача належить стягнути 160699,91 гривень, з яких Львівська митниця відрахує загальнообов`язкові податки та збори.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням цих положень рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 25373,67 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці Державної митної служби України, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у вигляді сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці №1306-О від 20.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

3. Поновити ОСОБА_1 з 04.11.2022 року на посаді начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці.

4. Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2022 року по 10.05.2023 року в сумі 160699,91 гривень (сто шістдесят тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень, 91 копійка) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

5. Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 25373,67 гривень (двадцять п`ять тисяч триста сімдесят три гривні, 67 копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

6. Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 18.05.2023.

Суддя Коморний О.І.