Справа № 140/7150/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7150/22 пров. № А/857/793/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №140/7150/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Лозовський О.А., час ухвалення за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 07.12.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради (далі Управління, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 02.08.2022 про відмову в призначені щомісячної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі у якої житло зруйноване та непридатне для проживання внаслідок пошкодження внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російською Федерацією та вимогу про повернення такої допомоги в розмірі 6 000 гривень, виплачених до 02.08.2022; зобов`язати призначити з 01.08.2022 та виплатити щомісячну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі у якої житло зруйноване та непридатне для проживання внаслідок пошкодження внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російською Федерацією відповідно до пункту 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 за № 332.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з початком повномасштабної агресія РФ проти України була вимушена переїхати для подальшого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . З 22.03.2022 перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Управління соціального захисту населення Ковельської міської ради як внутрішньо переміщена особа (далі - ВПО). При цьому, в довідці від 22.03.2022 №755- було вказано адресу реєстрації: АДРЕСА_2 , а не адресу фактичного проживання у м. Ірпені.

Зазначає, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в якій позивач проживала разом із чоловіком ОСОБА_2 , і яка була її житлом до 24 лютого 2022 року була зруйнована під час бойових дій в м. Ірпінь в березні 2022 року та не є придатною для проживання, про що свідчить акт про пожежу від 14.06.2022, яким підтверджується те, що житло було пошкоджено внаслідок пожежі, що сталася 18.03.2022, а також звітом № 2/11 затвердженим 21.05.2022 та складеним інженером-будівельником ОСОБА_3 та Будівельним експертом Пироговим А. про попереднє обстеження житлового будинку по АДРЕСА_4 як такого, що пошкоджений внаслідок збройної агресії РФ проти України.

Зауважує, що на початку серпня 2022 року відповідач сплатив на її користь грошові кошти в розмірі 6000 гривень в якості допомоги, як особі, у якої житло зруйноване та непридатне для проживання за травень, червень та липень 2022 року (по 2000 гривень за кожний місяць). За березень та квітень позивач отримала допомогу як ВПО із м. Ірпінь, в якому проходили бойові дії з агресором.

Однак, 02.08.2022 Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради прийнято рішення про відмову в призначені грошової допомоги як особі, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією РФ. Причиною для відмови слугувало те, що відповідно до пункту 3 Порядку надання допомоги ВПО, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022 за № 332 позивачем документально не підтверджено, що вона є власником або співвласником зруйнованого майна. Крім того, відсутні документи, визначені частиною 7 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО», які підтверджують факт проживання за адресою в м. Ірпінь.

Позивач не згодна з таким рішенням, оскільки така відмова порушує її права як внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає рішення прийняте 02.08.2022 року посадовими особами відповідача: головним спеціалістом С. Лісь, головним спеціалістом О. Бернадською та заступником начальника управління ОСОБА_4 про відмову в призначенні допомоги як особі, у якої житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російською Федерацією протиправним та таким що порушує її право на отримання вищевказаного виду грошової допомоги від держави.

Відповідно до п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року за № 332, з наступними змінами та починаючи з травня 2022 р., допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.

Апелянт вважає, що вказана правова норма не містить в собі визначення, що вказане житло повинно знаходитись саме у приватній власності особи, яка проживала у вказаному житловому приміщенні. Чітко вказано «у яких житло зруйновано», а не «власники або співвласники зруйнованого або пошкодженого житла». Не містить такого визначення і Закон України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Зазначає, що суд першої інстанції, надаючи правову оцінку діям відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті допомоги як внутрішньо переміщеній особі, у якої житло зруйноване та непридатне для проживання через пошкодження внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російською Федерацією відповідно до пункту 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 за №332, прийшов до висновку, що Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради правомірно відмовило позивачу у призначенні та виплаті вказаної вище допомоги з тих підстав, що вона не є власником зруйнованого житла.

Проте позивач не ставила питання про відшкодування шкоди, заподіяної власнику квартири, в якій проживала, лише просила призначити допомогу, як внутрішньо переміщеній особі, в якої пошкоджено житло.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 22.03.2022 №755-.

28.03.2022 позивач звернулася до центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради за призначенням їй допомоги на проживання ВПО, яку отримувала в період з 01.03.2022 по 30.04.2022.

Рішенням Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 02.08.2022 ОСОБА_1 було відмовлено в призначені грошової допомоги як особі, у якої житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією РФ. Причиною для відмови слугувало те, що відповідно до пункту 3 Порядку надання допомоги ВПО, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022 за № 332 позивачем документально не підтверджено, що вона є власником або співвласником зруйнованого майна. Крім того, відсутні документи, визначені частиною 7 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО», які підтверджують факт проживання за адресою в м. Ірпінь.

Крім того, згідно повідомлення про повернення зайво нарахованих та виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги сім`ям з дітьми та інших видів соціальних допомог від 02.08.2022 №965/3.30, позивача зобов`язано повернути зайво сплачені кошти в сумі 6000,00 грн.

Вважаючи, що вказаним рішенням порушуються права позивача як внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради правомірно відмовило позивачу у призначенні та виплаті вказаної вище допомоги з тих підстав, що остання не є власником зруйнованого житла.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Питання обліку та забезпечення соціальних гарантій внутрішньо переміщеним особам гарантується чинним законодавства України, а саме Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014, постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 №509, розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону №1706-VII встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно частин 1 та 2 статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Частиною 1 статті 5 Закону №1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі - Порядок № 509) довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно положень п. 2 Порядку №509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік за формою згідно додатком 1 до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Заява про взяття на облік та включення до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформації про внутрішньо переміщену особу за наявності технічної можливості може подаватися також через Єдиний державний веб портал електронних послуг (далі - Портал Дія).

У період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», внутрішньо переміщена особа для отримання довідки може звернутися до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг).

Уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг приймає рішення та видає довідку внутрішньо переміщеній особі і реєструє заяву з формуванням електронної справи з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики для включення інформації про внутрішньо переміщену особу до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З метою обліку внутрішньо переміщених осіб орган соціального захисту населення на підставі отриманої електронної справи включає інформацію про таких осіб до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

На отримання довідки мають право особи, які після введення Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану перемістилися з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії та яка визначена в переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» (далі - територія адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії).

Відповідно до частин другої, третьої статті 7 Закону №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332).

Відповідно до пункту 1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до доповненого абзацом пункту 3 Постанови №332, починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний веб портал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2022 №380 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2022 №505), затверджено Порядок подання інформаційного повідомлення про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, яким визначено умови, механізм та процедуру подання інформаційного повідомлення про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації (далі - інформаційне повідомлення).

Пунктом другим вказаного Порядку визначено, що його дія поширюється на фізичних та юридичних осіб, об`єкти нерухомого майна яких знищено або пошкоджено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації (далі - особи), з 19 лютого 2014 р., що є датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме на:

1) фізичних осіб, які є: власниками відповідного нерухомого майна або замовниками будівництва щодо об`єктів будівництва; членами житлово-будівельних (житлових) кооперативів, які викупили квартиру, інше житлове приміщення кооперативу, але не оформили право власності на нього; особами, які здійснили інвестування та фінансування будівництва об`єктів, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт (зокрема прийнятих в експлуатацію об`єктів, щодо яких не оформлено право власності); спадкоємцями осіб, визначених абзацами другим - четвертим цього підпункту.

Як уже зазначалось, підставою для відмови позивачу у призначенні допомоги особі, у якої знищено або пошкоджено житло слугувала та обставина, що відповідно до пункту 3 Порядку надання допомоги ВПО, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022 за № 332 позивачем документально не підтверджено, що вона є власником або співвласником зруйнованого майна. Крім того, відсутні документи, визначені частиною 7 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО», які підтверджують факт проживання за адресою в м. Ірпінь.

З матеріалів справи слідує, що власником знищеного житла за адресою: АДРЕСА_3 , де проживала позивач без реєстрації, є ОСОБА_5 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Як уже зазначалось вище, у травні 2022 року Урядом внесено зміни до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022р. №332, зокрема визначено коло осіб, які мають право на отримання допомоги на проживання ВПО, починаючи з травня 2022 року. Це громадяни, які перемістилися із зони ведення активних бойових дій, що визначені Переліком адміністративно-територіальних одиниць, затвердженим Наказом Мінреінтеграції від 25.04.2022року №75, а також внутрішньо переміщені особи, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат.

Апеляційний суд не заперечує, що ОСОБА_1 на момент виникнення обставин, наведених у частині 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» насправді перемістилася з м.Ірпінь, а не з с.Красносільське Чернігівської області, як було вказано у її заяві від 22.03.2022 року на отримання статусу ВПО.

Проте, зазначені обставини не є підставою для виплати заявниці грошової допомоги на проживання, як ВПО з травня 2022 року, оскільки м.Ірпінь не входило до переліку територій, де велися активні бойові дії відповідно до Наказу Мінреінтеграції від 25.04.2022року №75.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті допомоги як внутрішньо переміщеній особі у якої житло зруйноване та непридатне для проживання через пошкодження внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російською Федерацією відповідно до пункту 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 за №332.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям відповідає, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №140/7150/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький