Справа № 520/25792/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 р. Справа № 520/25792/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/25792/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення №1 від 26.11.2021 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, в частині нарахування штрафу розмірі 153,22 грн (10% до 01.01.2015) за період з 22.07.2014 по 09.09.2021, штрафу у розмірі 1538,38 грн за період з 10.02.2016 по 09.09.2021 (20% з 01.01.2015), та пені у розмірі 18409,31 грн (18676,8 грн - 267,49 грн).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №1 від 26.11.2021 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперарахування) або несвоєчасну сплатуу (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, в частині нарахування штрафу розмірі 153,22 грн (10% до 01.01.2015) за період з 22.07.2014 по 09.09.2021, штрафу у розмірі 1538,38 грн за період з 10.02.2016 по 09.09.2021 (20% з 01.01.2015), та пені у розмірі 18409,31 грн (18676,8 грн - 267,49 грн).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП: НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Харківській області, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з 02.04.1998 позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, та припинила свою діяльність 12.01.2017, перебувала на податковому обліку як особа, що обрала спрощену систему оподаткування.

Як було встановлено судом, 21.06.2019 податковим органом було прийнято податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-109-17У на загальну суму 10934,60 грн.

За даними інтегрованої картки платника, враховуючи поступову сплату ОСОБА_1 боргу, станом на 30.01.2020 за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати ЄСВ 9223,98 грн.

Внаслідок несвоєчасного погашення боргу, податковим органом 31.08.2021 прийнято рішення №1 про застовування штрафних санкцій та нарахування пені за період з 22.01.2013 по 30.01.2020 на загальну суму 12481,49 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій квитанцій, 09.09.2021 ОСОБА_1 було погашено борг за сплати ЄСВ в розмірі 9225, 00 грн та штрафні санкції в розмірі 12481,49 грн, що не заперечується відповідачем.

Тобто, станом на 01.10.2021 ОСОБА_1 не мала заборгованості зі сплати ЄСВ, що підтверджується даними з інтегрованої картки платника та не заперечується відповідачем.

Отже, внаслідок того, що остаточне погашення заборговності було здійснено позивачем 09.09.2021, а граничним періодом нарахування штрафних санкцій за рішенням №1 від 31.08.2021 є 30.01.2020, на думку ОСОБА_1 , період донарахування штрафу та пені повинен становити з 30.01.2020 по 09.09.2021.

Однак, податковим органом було прийнято рішення №1 від 26.11.2021, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції та нарахування пені за несплату (неперарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, в частині нарахування штрафу розмірі 153,22 грн (10% до 01.01.2015) за період з 22.07.2014 по 09.09.2021, штрафу у розмірі 1538,38 грн за період з 10.02.2016 по 09.09.2021 (20% з 01.01.2015), та пені у розмірі 18409,31 грн (18676,8 грн - 267,49 грн).

Позивачка, не погодившись із вищевказаним рішенням, в частині визначення періоду, за який донараховано штрафні санкції, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI ( далі-Закон № 2464-VI) .

Відповідно до вимог Закону України від 04.07.2013 № 406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні" (далі Закон № 406), яким внесено зміни до Закону №2464-VI, функції з адміністрування єдиного внеску з 01.10.2013 від органів Пенсійного фонду України перейшли до податкових органів.

Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI).

Згідно із абз. 1 ч. 1, ч. 3, ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу(ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI). Відповідно до ч.11ст. 25 Закону № 2464-VI до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженоюнаказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. № 449(далі - Інструкція № 449).

Згідно з правилами Інструкції № 449, розрахунок штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Так, у постановах Верховного Суду від 12.07.2019 у справі №813/753/18 та від 05.05.2020 у справі №813/933/17 висловлено позицію, що визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме зворотного боку облікової картки платника єдиного соціального внеску.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до інтегрованої картки платника, сплата ЄСВ здійснювалась з порушенням законодавчо встановлених термінів, що мало наслідком виникнення недоїмки. Зазначені обставини сторонами не заперечується.

Колегія суддів зазначає, що правовим наслідком несвоєчасної сплати сум єдиного внеску для платника податків є застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 31.08.2021 №1 до позивача було застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ за період з 22.01.2013 по 30.01.2020.

Проте, як вже було встановлено судом, 09.09.2021 ОСОБА_1 було сплачено в повній мірі борг з ЄСВ та штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ за період з 22.01.2013 по 30.01.2020.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що просрочка зі сплати боргу на день погашення заборгованості (09.09.2021) повинна обраховуватись саме з 30.01.2021, внаслідок чого, відповідно до положень Податкового кодексу України, донарахування пені та штрафу за несвоєчасну сплату зобов`язань повинно бути здійснено з 30.01.2021 по 09.09.2021.

Судовим розглядом встановлено, що податковим органом, під час формування спірного рішення від 26.11.2021 №1, визначено період, за який здійснено донарахування фінансових санкцій, - з 22.07.2014 по 09.09.2021, який в більшій мірі вже було охоплено відповідачем при прийнятті рішення від 31.08.2021 №1 та за який вже було сплачено позивачем (з 22.01.2013 по 30.01.2020).

Так, з 05.04.2021 діє Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5 (далі-Порядок № 5).

Відповідно до положень розділу ІІІ Порядку № 5 у разі сплати грошових зобов`язань та/або податкового боргу (заборгованості) з податків і зборів, єдиного внеску та інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на податкові органи, з використанням єдиного рахунку оперативний облік надходжень на бюджетні та/або небюджетні рахунки забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів на підставі реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка, підтвердженого та прийнятого до виконання Казначейством у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року N 321 "Про затвердження Порядку функціонування єдиного рахунка та виконання норм статті 351 Податкового кодексу України центральними органами виконавчої влади".

У разі погашення податкового боргу автоматично проводиться розрахунок пені відповідно до пункту 129.1 та підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 розділу II Кодексу та відображається відповідними операціями щодо нарахування пені в ІКП.

У разі погашення суми податкового боргу (його частини) шляхом подання платником податків декларацій (у тому числі уточнюючих) з від`ємним значенням суми податкових зобов`язань нарахування пені закінчується датою фактичного здійснення такого погашення, зафіксованою у відповідних документах.

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Суми пені зараховуються до бюджетів або фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, до яких згідно із законодавством зараховуються відповідні платежі та єдиний внесок.

Моніторинг повноти та своєчасності відображення в інформаційній системі сум пені, нарахованих на податкові зобов`язання, визначені платником податків, у разі їх несвоєчасної сплати (крім пені у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 розділу I Кодексу), забезпечується керівником структурного підрозділу територіального органу ДПС, який здійснює облік платежів.

Моніторинг повноти та своєчасності відображення в інформаційній системі сум пені, нарахованих на податкові зобов`язання, визначені платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 розділу II Кодексу, забезпечується керівником структурного підрозділу територіального органу ДПС, відповідального за адміністрування платежів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не перевірив відповідний витяг з інтегрованої картки на предмет його достовірності, не співставив дані в частині погашення штрафних санкцій за рішенням від 31.08.2021 №1, який охоплює період 22.01.2013 по 30.01.2020 та прийняв спірне рішення від 26.11.2021 №1, яким фактично продублював період з 22.07.2014 по 30.01.2020, за який вже було в повному обсязі сплачено позивачем, що, у свою чергу, свідчить про протиправність спірного рішення в частині.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого рішення частково протиправним. Однак це можливо у випадку, якщо цю частину рішення можна належним чином ідентифікувати (відокремити), і за її відсутності рішення, яке оскаржене, в іншій частині не втратить своє значення та цілісність. Рішення, у якому неможливо виділити (відокремити) частину, яка підлягає визнанню протиправною та скасуванню, повинно бути визнане протиправним та скасоване в цілому.

Судова колегія зазначає, що у даному випадку, констатуючи помилкове нарахування позивачу за спірним рішенням суми штрафу та пені суд не може визнати протиправними рішення контролюючого органу в якійсь сумі, оскільки неможливо виділити (відокремити) частину, яка підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про донарахування грошових зобов`язань за своєю правовою природою є дискреційними.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З аналізу вищенаведеного колегія суддів зазначає, що суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питаннях нарахування грошових ДПС зобов`язань у конкретній сумі, що належать виключно до компетенції ГУ ДПС у Харківській області.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення підлягає скасуванню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року по справі № 520/25792/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 по справі № 520/25792/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова