Справа № 300/4692/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4692/22 пров. № А/857/3997/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання - Єршової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №300/4692/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Скільський І. І.,

час ухвалення рішення - 08.02.2023 року,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними дії Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог статтей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у відсоткових розмірах, не менше тих, з яких обчислювався основний розмір пенсії до 01 січня 2018 року для здійснення обчислення і перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру його пенсії; зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог статтей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби - 50%, надбавка за службу в умовах режимних обмежень ф.2 - 15%, надбавка за вислугу років - 40%, премія - 25,58% для здійснення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що про недостовірність показників зазначених складових у довідці про розмір грошового забезпечення йому стало відомо у вересні 2022 року та він без зволікань 12 вересня 2022 року повторно звернувся до Ліквідаційної комісії ДФС України із заявою про надання до пенсійного органу нової довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року для проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру його пенсії. Зазначає, що право на перерахунок пенсії саме із 01 квітня 2019 року гарантоване ч.3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", відповідно до якої перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Крім того, звертає увагу, що на момент закінчення строку звернення у суд з цим позовом на усій території України було запроваджено карантин, з подальшим його продовженням, який діє по сьогоднішній день, також покликається на введення Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України воєнного стану. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду та просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує, тому він має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про здійснений перерахунок пенсії, з яких складових складається пенсія, як вона обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Вказує, що об`єктивних причин пропуску строку звернення у суд позивачем не зазначено та судом не встановлено. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Матеріалами справи стверджується, що 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними дії Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог статтей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у відсоткових розмірах, не менше тих, з яких обчислювався основний розмір пенсії до 01 січня 2018 року для здійснення обчислення і перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру його пенсії; зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог статтей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби - 50%, надбавка за службу в умовах режимних обмежень ф.2 - 15%, надбавка за вислугу років - 40%, премія - 25,58% для здійснення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин пропуску цього строку.

03 лютого 2023 року від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що 12 вересня 2022 року він звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії ДФС України про надання нової довідки, 06 жовтня 2022 року Комісією з реорганізації направлено лист-рішення про відмову у наданні довідки, а 16 листопада 2022 року він звернувся із позовом і оскаржив дане рішення, тому вважає, що ним не пропущено шестимісячний строк на звернення до суду. Його право на перерахунок пенсії саме із 01 квітня 2019 року гарантоване ч.3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відповідно до якої перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Крім того, на поважну причину пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивач у заяві покликається на те, що на момент закінчення строку звернення до суду з цим позовом на усій території України було запроваджено карантин, з подальшим його продовженням, який діє по сьогоднішній день. З врахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії такого карантину. Також позивач покликається на введення Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України воєнного стану. З урахуванням наведеного представник позивача просив пропущений строк поновити.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про поновлення строку не містить посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду, доводи позивача не спростовують наявності підстав для обмеження права позивача на звернення до суду шестимісячним строком та не можуть вважатися поважними для поновлення такого строку.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Ч.1 ст.45 КАС України також передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч.2 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2022 року позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії Державної фіскальної служби України із заявою про видачу довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року для здійснення перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року.

06 жовтня 2022 року за результатом розгляду заяви позивача відповідачем повідомлено позивача про те, що у Державній фіскальній службі України проходить процес реорганізації. Комісія з реорганізації здійснює повноваження виключно щодо управління справами, в частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідного органу виконавчої влади або територіального органу у відповідності до Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 20.10.2011 №1074. Нормативно правовими актами, станом на день надання відповіді, не визначено органу уповноваженого на видачу довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії колишнім працівникам податкової міліції. Проінформовано ОСОБА_1 про те, що органи Пенсійного фонду повертають документи на перерахунок пенсії без розгляду, у зв`язку з відсутністю визначеного органу виконавчої влади в нормативно-правових актах України уповноваженого на видачу довідок для призначення пенсії.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2022 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №300/1856/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій, яким, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 02 червня 2021 року №157/09-19-05-29 з урахуванням проведених платежів. Рішення суду від 09 червня 2022 року у справі №300/1856/22 набрало законної сили 12 липня 2022 року. При розгляді справи №300/1856/22 Івано-Франківський окружний адміністративний суд встановив, зокрема, що на звернення позивача Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області видано довідку від 02 червня 2021 року №157/09-19-05-29 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року (а.с.4), у якій визначено наступні види грошового забезпечення: - посадовий оклад; - оклад за військовим званням; - надбавка за вислугу років (40%); - надбавка в умовах режимних обмежень (15%).

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачу на його звернення органом уповноваженим на видачу довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії колишнім працівникам податкової міліції у червні місяці 2021 року було видано довідку №157/09-19-05-29 від 02 червня 2021 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року та згідно з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі №300/1856/22, що набрало законної сили зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 02 червня 2021 року №157/09-19-05-29, з урахуванням проведених платежів.

Таким чином, позивачу, станом на 02 червня 2021 року були відомі розмір його грошового забезпечення та всі складові, які враховані при видачі довідки про розмір грошового забезпечення за №157/09-19-05-29 від 02 червня 2021 року, і, відповідно, було відомо про те, що до вказаної довідки не включено: надбавки за особливості проходження служби та премії.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач 12 вересня 2022 року тобто через 1 рік і 3 місяці після отримання довідки №157/09-19-05-29 від 02 червня 2021 року Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про розмір його грошового забезпечення визначеного станом на 05 березня 2019 року повторно звернувся із заявою про видачу нової довідки станом на 05 березня 2019 року, однак уже до Голови Ліквідаційної комісії Державної фіскальної служби України, в якій просив, крім посадового окладу; окладу за військовим званням; надбавки за вислугу років; надбавки за службу в умовах режимних обмежень, зазначити також надбавку за особливості проходження служби та премію.

Матеріалами справи стверджується, що у суд з цим позовом позивач звернувся тільки 16 листопада 2022 року, тобто через 1 рік і 5 місяців з часу, коли йому стало відомо про всі складові, які враховані при видачі довідки про розмір грошового забезпечення №157/09-19-05-29 від 02 червня 2021 року.

Колегія суддів зазначає, що при пропуску строку звернення до суду такий строк може бути поновлений лише за наявності поважних причин. При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Матеріалами справи стверджується, що станом на 02 червня 2021 року ОСОБА_1 були відомі розмір його грошового забезпечення та всі складові, які враховані при видачі довідки про розмір грошового забезпечення за №157/09-19-05-29 від 02 червня 2021 року, і відповідно, було відомо про те, що до вказаної довідки не включено: надбавку за особливості проходження служби та премію, разом з тим, позивач у суд звернувся 12 вересня 2022 року. Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, отримання листа відповідача від 06 жовтня 2022 року не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли останній почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не має значення для визначення початку перебігу строку звернення у суд в даному випадку.

Також доказів неможливості звернення до відповідача з відповідними заявами та запитами щодо видачі йому довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року із зазначенням як основних, так і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року, у період з 02 червня 2021 року до 12 вересня 2022 року позивачем не надано.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, спір між ОСОБА_1 і Комісією з реорганізації Державної фіскальної служби України (органом, який згідно тверджень позивача, уповноважений на видачу довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії колишнім працівникам податкової міліції) є спором не про перерахунок пенсії, а про наявність чи відсутність права на визначення у довідці про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року щомісячних додаткових видів грошового забезпечення зокрема: надбавки за особливості проходження служби та премії, а тому покликання позивача на застосовування у спірних правовідносинах положень статті 51 Закону №2262-ХІІ є помилковими.

Щодо доводів апелянта про те, що на усій території України було запроваджено карантин, з подальшим його продовженням, а також введено воєнний стан, то колегія суддів не приймає такі до уваги та вважає правильним покликання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №990/115/22, де суд дійшов висновку, що сам по собі факт введення в державі карантинних обмежень у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок карантинних обмежень, запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання особою відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації своїх прав, разом з тим, позивач не навів будь-яких обставин, що мали місце у зв`язку із коментованими подіями у відношенні до нього особисто, його близьких родичів тощо, наявність яких суд міг би розглянути і оцінити як поважні причини.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на перебування на стаціонарному лікуванні у кінці 2020 року, як на поважну причину пропуску строку на звернення до суду, оскільки вказаний період не охоплюється періодом, з якого суд першої інстанції здійснював відлік пропуску строку звернення в суд.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовної заяви, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №380/14933/22.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.122, 123, 229, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №300/4692/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 17 травня 2023 року.