Справа № 480/1443/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 р. Справа № 480/1443/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, повний текст складено 08.08.22 по справі № 480/1443/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також - відповідач), у якому просила:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 27 календарних років;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити грошову допомогу при звільненні ОСОБА_2 у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 27 календарних років, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 27 календарних років.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні ОСОБА_2 у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 27 календарних років, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, з посиланням на обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву, вказує про відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні. Вказує, що архівні довідки, видані ОСОБА_1 , ані підтверджують, ані спростовують факт нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні. Просить урахувати, що позивач набула права на отримання грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 17 календарних років, у зв`язку із набуттям права на виплату такої допомоги за попереднім місцем служби; така одноразова грошова допомога при звільненні була нарахована та виплачена позивачу.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , Військовій частині НОМЕР_1 .

05.06.2003 ОСОБА_2 , старшого солдата контрактної служби, телеграфіста вузла зв`язку, звільнено на підставі Наказу Військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з витягом із наказу № 241 від 05.11.2021, виданим Міністерством оборони України, старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , водія-електрика радіостанції вузла зв`язку та інформації, звільнено на підставі наказу командира 36 шляхо-відновлювального полку від 27.10.2021 за № 49/РС з військової частини у запас Збройних Сил України (а.с. 17).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 241 від 05.11.2021 календарна вислуга років позивача становить 27 років 11 місяців (а.с. 17).

При звільненні із зазначеної вище військової частини ОСОБА_2 виплачена грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошовою забезпечення з розрахунку 20 календарних років.

В/ч НОМЕР_1 повідомила позивача про необхідність повернення переплаченої суми у розмірі 17631,20 грн, оскільки їй помилково сплачено грошову суму з розрахунку 20 календарних років, а сплаті підлягає грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 17 календарних років.

Позивачем до матеріалів справи надано квитанцію про повернення зайвого грошового забезпечення від 26.11.2021 (а.с. 20).

Крім того, ОСОБА_2 направлено запит до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з проханням надати відомості щодо грошового забезпечення для призначення пенсії в період з січня 2003 року до листопада 2003 року, за час проходження служби в військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 19).

З архівної довідки, виданої Галузевим державними архівом Міністерства оборони України № 179/1/11054 від 23.11.2021, убачається, що у відомостях на виплату грошового забезпечення за період з серпня по листопад 2003 року ОСОБА_3 не значиться (а.с. 16).

Отже ОСОБА_2 не отримала грошове забезпечення при звільненні з Військової частини НОМЕР_2 .

На запит адвоката позивача № 1428 від 24.12.2021 щодо нарахування грошової допомоги, Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що у наказах та інших розпорядчих актах Військової частини НОМЕР_2 не зазначається інформація щодо нарахування чи ненарахування вихідної допомоги при звільненні. Крім того, відповідно до чинного законодавства України така вихідна допомога мала бути нарахована ОСОБА_2 . Військовою частиною НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що її календарна вислуга становила більше 10 років. Отже у в/ч НОМЕР_1 були відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_2 вихідної допомоги при звільненні за вказаний період (а.с. 14).

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з огляду на те, що одноразового грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби після звільнення з Військової частини НОМЕР_2 позивач не отримувала, дійшов висновку, що ненарахування та невиплата відповідачем позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби порушує право позивача на отримання такої одноразової допомоги, передбачене ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд першої інстанції зобов`язав відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 за № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 за № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більш.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вжите в ч. 2 ст. 15 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поняття "календарна вислуга років" застосовується не для визначення необхідної для призначення одноразової грошової допомоги вислуги років, а для визначення розміру такої допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

Отже в частині другій статті 15 Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Умовою набуття військовослужбовцем права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність у нього "вислуги 10 років і більше".

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17.

Як убачається з матеріалів справи, календарна вислуга років позивача становить 27 років 11 місяців, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що одноразового грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби після звільнення з Військової частини НОМЕР_2 позивач не отримувала.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів виплати такої допомоги позивачу за попереднім місцем служби (Військовою частиною НОМЕР_2 ).

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 27 календарних років, оскільки ненарахування та невиплата відповідачем позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби порушує право позивача на отримання такої одноразової допомоги, передбачене ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Посилання відповідача на те, що фінансові документи Військової частини НОМЕР_2 не збереглися, не можуть бути підставою невиплати позивачу грошової допомоги при звільненні та підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 по справі № 480/1443/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк