Справа № 580/1421/23
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №580/1421/23 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника позивача Давигори С.А.,

представника відповідача Шабатіної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Черкаській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову № 354660 від 14.02.2023 про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вказує, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 у справі № 580/1421/23 є незаконним та необґрунтованим, таким, що винесено при неповному з`ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, а отже підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 зауважує, що відповідачем не спростовано, що договору перевезення від 13.01.2023 не існувало, також, з боку відповідача не було заперечень відносно того, що позивач кошти за перевезення пасажирів внаслідок поламки іншого автомобіля отримав.

Позивач вказує, що за умовами договору від 13.01.2023 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти замовник передав перевізнику ОСОБА_2 . Та коли останній внаслідок поламки автомобіля не зміг виконати перевезення, кошти за замовлення перевезення передав, що є відповідає вимогами укладеного Договору про нерегулярні перевезення. Також в даному випадку замовник їхав за маршрутом до міста Києва в автомобілі ОСОБА_2 , потім його та інших пасажирів забрав до свого автомобіля ОСОБА_1 , що підтверджено письмовими доказами та поясненнями свідка.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.05.2023.

15.05.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідач наголошує, що факт відсутності документів (договору із замовником транспортних послуг та документа що засвідчує оплату транспортних послуг) на момент перевірки водій (позивач) не заперечує.

Крім того, навіть сам факт можливого існування договору із замовником транспортних послуг в природі, але поза місцем вчинення порушення (місцем перевірки) жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин.

Що стосується твердження апелянта про факт реальної передачі та/чи отримання коштів за перевезення пасажирів внаслідок поламки іншого автомобіля, то відповідач підкреслює, що дане питання не є предметом даного спору.

Натомість, формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути у водія під час виконання перевірки. Саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини.

Тобто, надання до суду договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км. та міжобласних маршрутах між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 13.01.2023, а також копії квитанції про оплату транспортних послуг від 13.01.2023 № 502696 жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створює для цього акту наслідків юридично дефектного документу та не нівелює зафіксованих в акті обставин. Оскільки, законодавець чітко встановив обов`язок водія мати та надавати при перевірці відповідному державному органу документи, а перевізника забезпечити їх наявність у такого водія.

Крім того, законодавством не передбачено будь-яких виключень щодо пом`якшення, або звільнення від відповідальності за порушення автомобільним перевізником законодавства про автомобільний транспорт. Відтак, та обставина, що позивач здійснив автомобільне перевезення на прохання ФОП ОСОБА_2 через поламку автомобіля останнього та забув договір в його машині, не звільняє перевізника від відповідальності, передбаченої абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ.

17.05.2023 в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримала апеляційну каргу, представник відповідача заперечила проти задоволення такої. Учасники справи надали пояснення по суті справи, правом подання додаткових пояснень не скористались, виступили в судових дебатах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 13.01.2023 здійснював нерегулярні перевезення пасажирів за маршрутом «Черкаси-Київ-Черкаси» транспортним засобом марки Mercedes-Benz 316, державний номер НОМЕР_1 .

На підставі направлення на рейдову перевірку № 000409 від 03.01.2023 та щотижневого графіка рейдових перевірок посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Черкаській області була проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за місцем здійснення м. Київ. вул. Попудренка, 50, за результатами якої було встановлено, що о 13 год 40 хв 13.01.2023 під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень за маршрутом «Київ-Черкаси» (про що свідчить водій та пасажири в салоні транспортного засобу) у водія на момент перевірки відсутні документи, а саме: договір із замовником транспортних послуг; документ, що засвідчує сплату транспортних послуг.

За результатами перевірки був складений акт № 347678 від 13.01.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, під час складання якого позивач зазначив, що забрав людей з поламаної машини та Договір перевезення залишився в ній.

В подальшому, відповідач листом № 5332/43/24-23 від 26.01.2023 повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 14.02.2023 з 09 год 30 хв до 12 год 00 хв, за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223, каб. 401.

14.02.2023 відповідачем в особі начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанову № 354660 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн за допущене порушення, передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої прийшов до висновку, що оскільки позивач здійснював перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідач застосував до позивача штраф на законних підставах, тому постанова №354660 від 14.02.2023 про накладення на адміністративно-господарського штрафу є законною та скасуванню не підлягає.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-ІІІ) нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

На виконання статей 34, 39 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Вказана стаття також передбачає, що документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Абзац 4 ч. 2 ст. 40 Закону № 2344-ІІІ встановлює, що водій автобуса зобов`язаний мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

За приписами ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 затверджений Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За визначенням, що міститься у п. 14 Порядку № 1567 передбачає, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

На виконання пунктів 2, 4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

За приписами абз. 2 та 12 п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що обов`язком водія автобуса, який здійснює нерегулярні перевезення є надання під час рейдової перевірки договору із замовником транспортних послуг та документа, що засвідчує оплату транспортних послуг.

Як не заперечується сторонами у даній справі, 13.01.2023 у позивача на момент завершення нерегулярного перевезення та відповідної перевірки в м. Києві були відсутні передбачені Законом № 2344-ІІІ документи, а саме: договір із замовником транспортних послуг; документ, що засвідчує сплату транспортних послуг.

Колегія суддів звернула увагу, що в матеріалах справи наявна копія договору здійснення спільної діяльності від 02.01.2023, укладеного між позивачем та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 , згідно умов якого сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері пасажирського наземного транспорту міського та приміського сполучення з метою перевезення пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах на умовах взаємовиручки або, ж у разі потреби, у залученні додаткових транспортних засобів для перевезення пасажирів при виконанні послуг із перевезення. Відповідно до пункту 2.1 Договору для досягнення мети, вказаної у п. 1.1 Сторона-1 залучає Сторону-2, у разі потреби, та при виникненні обставин неможливості виконання нерегулярного перевезення пасажирів за умовами Договору внаслідок обставин непереборної дії (поломка автомобіля, хвороба водія, притягнення водія до адміністративної відповідальності з вилученням водійського посвідчення, інші поважні та об`єктивні причини неможливості здійснення перевезення, затримання автомобіля працівниками поліції).

Проте, як вірно вказав суд першої інстанції, вказаний договір не є належним доказом, який підтверджує укладення договору між позивачем та замовником про здійснення нерегулярного автомобільного перевезення саме 13.01.2023.

Дійсно, в матеріалах справи наявний договір про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах від 13.01.2023, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно умов якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався за плату здійснити перевезення організованої групи пасажирів, а ОСОБА_3 зобов`язався сплатити за таке перевезення плату у розмірі 4 100 грн. Відповідно до квитанції серії 06-ААК №502682 ФОП ОСОБА_2 були отримані грошові кошти у сумі 4 100 грн за надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень. А також, договір від 13.01.2023, укладений між позивачем (перевізником) та ОСОБА_3 (замовник) про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах, згідно умов якого позивач зобов`язується за плату здійснити перевезення організованої групи пасажирів, а ОСОБА_3 зобов`язується сплатити за таке перевезення плату у розмірі 4 100 грн.

Втім, як не заперечується сторонами у справі, договір від 13.01.2023, укладений між позивачем (перевізником) та ОСОБА_3 (замовник) на час рейдової перевірки був відсутній у позивача, що як вірно вказав суд першої інстанції, є порушення статті 39 Закону № 2344-ІІІ.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши вказані норми та обставини справи, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач здійснював перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону № 2344-ІІІ, відповідач застосував до позивача штраф на законних підставах, а постанова № 354660 від 14.02.2023 про накладення на адміністративно-господарського штрафу відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан